Valdemaras Kukulas

Vėjo birbynė

Eilėraščiai

Skaitmeninta iš knygos:
Valdemaras Kukulas. Vėjo birbynė. Vilnius: Vyturys, 2000.

ISBN 978-5-430-06038-1

Kūrinys suskaitmenintas vykdant ES struktūrinių fondų remiamą projektą „Pagrindinio ugdymo pirmojo koncentro (5–8 kl.) mokinių esminių kompetencijų ugdymas“, 2012
http://mkp.emokykla.lt/ebiblioteka/

VIJA PINAVIJA

Vija Pinavija

Aš neturiu vaikų,

Bet suvaikėju

Ir nuo visų ligų

Tada išgyju:

Štai įskrenda

Pro orlaidę su vėju

Auksinė dulkė

Vija Pinavija.

Ir aš galiu į ją

Perdien žiūrėti,

Stebėt, kaip šypsos ji,

Kaip šviečia, tviska,

Ir nieko, nieko,

Nieko nenorėti.

Ir būt su savimi.

Ir džiaugtis viskuo.

Vėjo birbynė

Kad kas dovanotų

Birbynę –

Ne tą, kurios

Muzikai šoka

Gyvatės, o tą,

Kur pušyne

Pavasarį,

Rudenį suokia!

Užgročiau aš ja,

Ir rangytųs

Žolynai ir krūmai,

Vyniotųs –

It jūrų dugnuos

Nematytuos,

Pasaulio pradžioj

Sugalvotuos.

Švyturys

Paukščių takas

Išnyra ir dyla,

Vis išnyra ir dyla

Nakty:

Tai ne paukščiai,

Pakilę į tylą, –

Tai sapnai

Žemės paukščių balti.

Tuos sapnuos – gal ruduo,

Gal jau sniegas…

Jie ir kyla –

Į pietus tuoj skris.

Ak, tas paukščių

Sidabriškas miegas,

Kurį driekia dangum

Švyturys.

Miško upelis

O baltas,

O tviska

Upelio

Žaliuojančiuos

Mauruos

Atgulęs!

Akmuo,

O praeinant

Pro šalį

Atrodo,

Kad šviečia

Mėnulis.

Spalvotas vėjas

Dūksta,

Siaučia vėjas,

Žaisdamas

Teptukais,

Siausdamas

Jis taškos

Tūkstančiais

Spalvų.

Stovi

Raudonskruostis

Mėlyna –

Nosiukas,

Baltaplaukis

Vaikas

Tarp pilkų

Tėvų.

Piemenėlis

Vos papūsi

Karvutei į ausį,

Baltas baltas

Pakils debesėlis,

Ir žolynu,

Vėdrynu gražiausiu

Pasipuoš aukštas

Vasaros mėlis.

Ir galėsi sau,

Pievoj atgulęs,

Savo baltą karvutę

Ganyti

Danguje,

Kur saulelę mėnulis

Vejas vis

Ir negali pavyti.

Šilko pievoj

Už stiklo kalno,

Šilko pievoj –

Balti vaikai,

Linksmi vaikai:

Lyg galvas jų

Palietus Dievui –

Sušvyti auksu

Jų plaukai.

Bet mėlynuos

Šilkų žolynuos

Aš jiems pavydžiu

Ne šviesos!

Tyros širdies.

Akių mėlynės.

Ir vaikiškai

Blaivios tiesos.

Dainos slaptažodis

Niekuo tau

Padėti negaliu –

Niekada negrojau

Lumzdeliu,

Kanklėmis

Neskambinu visai –

Eik, ieškok

Dainos patsai.

Viena, ką galiu

Tau padaryt –

Burtą, slaptą

Žodį pasakyt:

Žodis tas, kurio

Daina klausys, –

Liūdesys,

Tik tyras liūdesys.

RAMTADRYJA LELIJA

Šiaudinė skrybėlė

Geltonas

Saulės diskas

Pradingsta

Tarpdury.

Atrodo,

Šiandien viskas.

Marias

Tamsos turi,

Ir visą

Miško tylą

Galėtum

Ištylėt,

Kol iš už kupsto

Kyla

Šiaudinė

Skrybėlė.

Aitvarai

Viskas niekis,

Tikrai –

Ir lėktuvai,

Ir paukščiai.

Sklendžia štai

Aitvarai

Tarp pilkų

Daugiaaukščių!

Ne laukuos,

Kur gana

Ir platybių,

Ir aukščio,

O dulkėtam

Kieme,

Tarp niūrių

Daugiaaukščių…

Ak, atleiskit,

Arai,

Barkis,

Paderme paukščių, –

Bet juk tai –

Aitvarai!

Tarp šaltų

Daugiaaukščių!

Tigras obely

Tigras medy,

Tigras medy,

Tigras obely.

Žaižaruoja,

Žaižaruoja

Ūsai jo žili.

Apsiuosto,

Nusišluosto

Ūsų galiukus

Ir riaumoja,

Ir vis moja

Eit artyn vaikus.

Nebijokit,

Nežvairuokit

Į mane, pypliai,

Štai susėsim,

Pašnekėsim

Po medžiu žolėj.

Man gaudynės,

Man ristynės

Šiandien ne galvoj.

Ką aš vienas,

Ką be jūsų

Veiksiu Lietuvoj?

Kaip vaikams reikėtų sodriai keiktis

Tokių mašinėlių,

Šimtas riešutėlių,

Laukiau šimtą metų,

Tūkstantis granatų!

Dar naujų mašinų,

Šimtas apelsinų,

Padangos nubiro,

Tūkstantis pipirų!

Reiks taisyt jas vėlei,

Šimtas karamelių,

Nes labai įgriso,

Tūkstantis irisų!

Imsiu, susirasiu,

Šimtas ananasų,

Kareivėliais žaisiu,

Milijonas vaisių!

AŠ VESIU ANTELĘ

Vesiu antelę

Kai užaugsiu,

Ne gulbę aš vesiu –

Vesiu paprastą

Raibą antelę.

Jai sakysiu:

Antele, raiboji,

Tu maža, o tokia

Man gera!

Aš tave ne į jūrą

Parvesiu,

O mažan ežerėlin

Prie kelio,

Bet jie virs mums pilim,

Mylimoji,

Kai tu lauksi

Manęs vakare.

Kiaulė

Kas netingi,

Burnoja vis: kiaulė,

Kiaulė, kiaulė…

O kiaulė – basa,

Ir kai vasarą

Lyja su saule,

Alksta jos

Karalystė visa.

Ir tada atsigauna

Ir kiaulė,

Šokinėja

Ir laksto kieme,

Ir jos snukis –

Raudonas kaip saulė –

Ridinėjas

Sulyta žeme.

Liūdinti karvė

Juk atrodytų –

Ko jai liūdėti,

Žalai karvei

Lauke žaliame?

Nei jai miestan

Važiuot, nei akėti,

Ir aprūpinta

Soti žiema.

O jinai net gėlių

Štai neėda:

Stovi, krutina

Savo ausis.

Ak, matyt,

Net ir karves apsėda

Svetimų tolumų

Ilgesys.

Vienišas kiškelis

Ir tasai geraširdis

Kiškelis,

Niekada negarsėjęs

Protu,

Ima ir prie medžioklių

Pirkelės

Pripėduoja

Daugybę pėdų.

Ir kiekvienas

Čia veržias medžioti:

Pėdos tuoj

Čia kiškelį atves.

O jis troško,

Kad miškas galvotų:

Kiškiai kelia

Taip pat vestuves.

Varniukas ir gulbiukas

Varnos vaikas

Žiūrėjo, žiūrėjo:

Gulbės vaikas

Antai ežere.

Pažiūrėjo

Ir tyliai nuėjo:

Ak, kokių tiktai

Paukščių nėra!

Vaikų akys

Yra mažų vaikų,

Kurie pažvelgia

Tau į akis

Tokiom tyrom akim,

Kad siela

Iš liūdnumo apsiverkia,

Ir negali užmigt

Rudens naktim.

Koks nešvarus tu –

Lyg maurais apaugęs.

Bet dar liūdniau,

Kai supranti staiga,

Kad šitas vaikas

Greitai bus suaugęs

Ir pats mažylio žvilgsnio

Išsigąs.

KVIEČIA KAŠTONAI

Kaštonai

Nuo seno

Kaštono

Nukrito

Gražiai

Į pievą

Geltoną

Mažiukai

Ežiai,

Jie rieda,

Atstatę

Mažus

Spygliukus,

Ir kviečia

Prie seno

Kaštono

Vaikus.

Drugeliai

Tie drugeliai –

Kaip rudenio lapai,

Ak, raudoni,

Geltoni, rudi.

Kaip drugeliais

Spalvotais jie tapo,

Kaip išmoko

Tie lapai skraidyt?

O skraidyti

Išmoko tie lapai,

Nuo šakų

Krisdami sūkuriais.

Vartaliojos,

Siūbavo, kol tapo

Mūsų pievų

Žirgeliais širmais.

Obelys

Obelaitės

Tokios gražios

Rudenio

Rytais tyliais.

Kai pabunda,

Pasirąžo,

Krinta žemėn

Obuoliai.

Bulviakasio voras

Spalvotas

Bulviakasio voras

Ropoja

Į kalną vaga.

Ir mirga

Voratinkliais oras,

Ir mirga

Vagos pabaiga.

Voratinkliai

Mirga ir mirksi –

Su saulės šviesa

Sumišai –

Taip mirksi,

Kad net neatskirsi,

Kur žmonės,

Kur bulvių maišai.

Natiurmortas

Lėkštė.

Joje padėtos

Dvi apelsino

Pusės.

Jos šviečia –

Lyg artėtų

Naktinis

Troleibusas.

Aviliai

Bitės

Lietų girdi…

Bičių

Aviliai –

Kaip sodybų

Širdys –

Soduose

Giliai.

Jei matai –

Tarp medžių

Šviečia

Aviliai –

Suk sodybon:

Svečią

Čia sutiks mielai.

Rasa, I

Tai ko,

Rasa,

Verki?

Vėsa

Žolių

Kasas

Užlies

Rasa.

Ir kaip

Neverkt –

Tokia

Vėsa –

Maža

Rasa

Laukuos

Basa.

Rasa, II

Naktį lijo,

Lijo, lijo

Į taures

Baltų lelijų,

O iš jų

Dosni naktis

Visą žemę

Apšlakstys.

Vienišas kelias

Dangumi nuplaukia

Debesų būrelis.

Po dangum vingiuoja

Vienas baltas kelias.

O ant šito kelio

Liepos lietūs šoka.

Tūkstančiai lašelių

Linksminas kaip moka.

Prie to kelio želia

Žolynėlių siena.

Kalbas tarp savęs jis

Apie kelią – vieną…

Ak, šioj žemėj niekas

Vienišas nelieka.

Vien tik kelias… Liūdnas

Šito kelio miegas…

Vienatvė

Labas vakaras,

Labas, vėlyvas,

Ak, ir tu šiandien

Liūdnas, mėnuli…

Kaip ir aš… jau naktis,

O vis gyvas.

Nors vaikai

Jau senokai sugulę.

Mėnesėli,

Tu pereik per miestą

Ir surask,

Kur svečiuojas tėveliai.

Pasakyk, kad juos

Prašo pakviesti

Jų sūnus, –

Jis užmigti negali.

Mažo brolio migdymas

Ir prie tamsos

Tegu vaikai,

Ir prie nakties

Lai pratinas.

O jei baisu,

Lai mano: tai –

Didžiulis

Juodas katinas.

Žolių skudučiai

Žolių skudučiai

Žydi

Perdien

Spalva švelnia.

O vakare

Palydi

Į sapną

Lopšine.

Žolių skudučiai,

Gauskit

Pernakt

Man lopšine

Ir miegantį

Priglauskit

Mane

Mamos sapne.

Mirusi eglutė

Kai uždegs

Prieš Naujuosius Metus

Ant eglutės

Mažas žvakutes,

Tu pažvelk,

Kaip prie žvakių šviesos

Eglė virpa,

Kaip nori į girią.

Žmonės vaikščios

Vieni pas kitus,

Šventė tęsis,

Ilgai užsitęs.

O žvakelės liepsnos

Ir liepsnos.

Ir bylos,

Kad eglutė jau mirė.

Kiemo eglutė

– Kai pažiūriu

Į kiemą,

Suprasti

Negaliu:

Kodėl eglutė

Žiemą

Nenumeta

Spyglių?

– Štai vėjas,

Pūgos laigo

Jos padarais

Žaliais.

Ir ginasi

Nuo speigo

Ji tais pačiais

Spygliais.

Pavasaris

Kas nusiautė

Nuo pievų

Žėruojantį

Sniegutį?

Jį susirinko

Ievos,

Panūdę

Baltos būti…

SU BALIONAIS IR MELIONAIS

Stalinė lempa

Po gaubtu,

Apdulkėjusiu, juodu,

Šviečia lempa

Vėlai vakare.

O iš prieblandos

Žiūrint atrodo –

Tai mėnulis

Sena kepure.

Rožė

O rože,

Rože,

Tavo liūdesiu

Žemelė

Grožis

Vos nubudusi…

O kaip

Pabust

Pačiai

Šią vasarą –

Užgoš

Lapus

Raudona

Ašara…

Į Sapniją

Ir dabar,

Kai Sapnijon einu,

Į kelionę

Nebeimu nieko:

Pilnutėlė

Pagalvė sapnų,

Pilnas patalas

Didelio miego.

Nėr knygelės –

O pilna dainų.

Nėr pieštukų –

O skimbčioja gėlės.

Miegas pilnas

Skambiausių sapnų,

O sapnai –

Išpiešti paveikslėliais.

* * *

Mama, mama,

Motinėle,

Mes abu

Pražilti baigiam, –

Tau senatvė,

Sengalvėle,

Aš – matai –

Apkritęs snaigėm…

Man reikia šunelio

Man be galo

Reikėtų šunelio, –

Tokio mažo

Mažiuko. Gauruoto.

Aš skaityčiau

Jam savo knygelę,

Kurioje tiek daug

Visko nutinka,

O knygelės gale

Tas šunelis

Susirastų mane,

Šeimininką.

Vėjas

Kaip žvangiai

Per lauką

Nužvanga

Žvangučiai,

Kaip žvengia

Ten žirgas, –

Ir jaučia

Vaikučiai:

Tai pučia,

Tai pučia

Ten vėjas,

Net gelia, –

Arba

Nuo žvangučių,

Arba

Nuo žirgelių…