Paulina Žemgulytė

Rugsėji, šermukšnio uoga

Poezija

Skaitmeninta iš knygos:
Paulina Žemgulytė. Rugsėji, šermukšnio uoga. Eilėraščiai. Vilnius: REGNUM fondas, 1997.

ISBN 978-5-430-06035-0

Kūrinys suskaitmenintas vykdant ES struktūrinių fondų remiamą projektą „Pagrindinio ugdymo pirmojo koncentro (5–8 kl.) mokinių esminių kompetencijų ugdymas“, 2012
http://mkp.emokykla.lt/ebiblioteka/

SIDABRO VARPELIS

Knyga

Iš juodų raidžių

Išaušta rytas.

Eilutė – takelis

Nuo slenksčio nubėga,

Pavirsta balta gulbe,

Kuri numeta plunksną

Ir išvilioja

Vaikus iš namų.

Prisiminimas

Mokykla,

baltas paukšti,

Priglobęs sparnu,

O mes – visi svetimi…

Taip nejaukiai…

Kol dienų skaidrus

Šaltinėlis surišo…

Ir plaukia

(Dabar per atmintis jau)

Lygumom

Lyg laivas,

Lyg paukštis…

Pirmoji diena

Tiksi laikrodis,

Tiksi širdis –

Tuoj paleis mano ranką

Šiltas delnas.

Smalsios, įžūlios ir draugiškos

Akys sutinka.

Nuščiūvam,

Suskamba sidabro varpelis

(Lyg dūžtant ledo varvekliui

Naujų metų naktį).

Gelstantis klevo lapas

Ant palangės nutupia.

Lieka

Mokytojos šypsena,

Neprirašytas,

Baugiai baltas lapas

Ir ilgas ilgas kelias

Tarp namų

Ir mokyklos priebučio.

Mano mokytojui J. Ubiui

Ir vėl sugrįžtu

(Nors metai

Negrįžta)

Į rudenio dieną

Prie klasės lentos.

Vaikšto paukštelis

Arimais

Toks vienas…

Merkia beržas belapis

Į rūką

Šakas.

Ir vėl sugrįžtu

Net ne šimtąjį kartą…

Į buvusį laiką

Lyg į savo namus.

Į pamiškės mokyklą

Su pirmosiom šalnom

Ir su rudenio vėju

Erdvėjančiais laukais

Pro drebulyną

Paskutiniams lapams mirgant

Taku

Į pamiškės mokyklą…

Šalti upelio vandenys

Į šiaurę teka.

Iš tolo tilstantis

Skambučio garsas…

Lyg neišskridę paukščiai

Prieš žiemą

Vaikai…

Pradžios rūpesčiai

Rūpesčiai –

Vadovėlių puslapiuos, žurnale

ir sąsiuviny…

Išmokti užduotą paragrafą

Istorijos ar geografijos:

Karalių kariaunos ir dykumos,

Imperijos klesti ir žlunga,

Kažkur –

kriokliai ir ugnikalniai,

Prieš miegą eilutė dar

suskamba –

„Trakų štai garbinga pilis…“

Ak, mažas mano gyvenime,

Dar telpantis rėmuose,

Pūkuotas žvėreli

Prieangy

Į atvirą, didelį, vėjuotą

Kelią.

Mokytojai

Iš tolo šviečia

Žemaitijos kampas

Langais mokyklos.

Sugrįžta kaip gandrai

Pavasariai,

Pasėdi ant laiptelių,

Nusiauna kojas

Ir basi birželio pievom

Nubrenda tolyn…

Palydi tavo akys

(Kaip ir mus lydėjo)

Vaikus, vargus,

Metus.

Vasara

Toks didelis dangus

Virš miško, kaimo,

Virš mokyklos

per visą vasarą,

Kai klasės tyli.

Šildosi katė atokaitoj.

Jau saulė leidžiasi,

Ir minkštos dulkės

Nugula ant suolo,

Ant lentos, ant stalo.

Lyg laukianti kažko –

Gėlė ant lango…

…Ir taip toli ruduo,

Ranka rugsėjo

Nešantis žurnalą.

Diktantas

Pražydo vėlyvas ruduo

Geltonaisiais jurginais –

Šviečia iš tolo miestelis,

Platybėj laukų pasimetęs.

Pradžios mokykla

Pačiam pakrašty –

Prie alksnyno, ganyklos ir vieškelio.

Paukščių būrys tolyn

Paskui debesį…

„Čia tavo namai“, –

Padiktuoju sakinį klasei.

Į mokyklą

Eiti į mokyklą –

Truputį šventė,

Nes yra ne namai

Tie vienodai surikiuoti suolai,

Nežinia pamokos pradžioj

Ir baugumas,

Kai atsistoji prieš klasę,

Išskirtas iš būrio.

Truputį šventės

Kasdien,

Bet kodėl apdulkėjęs

Kartais jos veidas?

Rugsėjis

Nulytuos aikščių veidrodžiuos

Atsispindi dangus rudeninis,

Juodo debesio kraštas

Ir juodvarnio snapas

Su raudona šermukšnio keke.

Nulytuos aikščių veidrodžiuos –

Rimtas rugsėjo veidas

Ir atskleistas baltas lapas.

SENAMIESČIO GATVĖ

Senamiesčio sutemoj

Tuščioj žaidimų aikštelėj

Balandis vaikšto,

Ant geležinių turėklų

Lietaus lašai pakibę

Senamiesčio kiemuos,

Kur rūko pilkuma ir sienų

Susilieja,

Tik aušta

Kampe už lango

Puslapio šviesi erdvė.

Senas laikrodis

Sidabrinė laikrodžio švytuoklė

(Apsigyvenusi šiuose namuose

Jau seniai)

Niekur neskuba

(Nei į mokyklą,

Nei į kiemą),

Bet ir nesustoja,

Ir todėl

Po vasaros

Per rudenio rūką

Pamažu pamažu

Atsiiria žiema ilgoji.

Zoologijos sode

Ne lietūs mus skiria,

Ne miškas, ne jūros.

Tai žmogaus sugalvota

Geležinėm grotom

Padalyti pasaulį,

Narvą duoti ir maisto,

Nelaisve gyvenimą pakeisti,

O paskum eiti ir eiti miniom,

Lyg būtų nematę,

Kaip liūdi neskridę sparnai.

Cirkas

Kartais atrodo – sudušiu.

Pabirs žalių šukių krūva…

Ką reiškia vienas mažas stiklinis žmogutis –

Buvo,

ir jo nebėra.

Bėgu bėgu per įtemptą virvę –

Ir baugu nuo aukščio, ir gera…

Užmiršti savo stiklo prigimtį –

Taip ir traukia į žemę.

Karuselė

Smėlio laikrodžiuos

Vasara dyla.

Karuselės žirgas pavargęs.

Dar bėga ratu

Į rudenio ūkaną,

Į žiemą,

Į tylą.

Atsisveikindama

Mergaitė pamoja

Gelstančio klevo lapu.

Vilnius naktį

Padėjęs žilą galvą

Ant Gedimino kalno,

Miestas užmigo.

Pritilo Vilnelės vanduo,

Snūduriuoja akmuo…

Melsvai apšviečia

Skersgatvį tuščią žibintas.

Ilsėkis, Vilniau,

Kalvoto peizažo ramybėj –

Juk tarp tūkstančių spindi

Ir tavo laiminga žvaigždė!

Pūgoje

Pūgos apsiaustas

Užklojo miestą,

Praeiviui akis užlipino,

Nišose susigūžę

Balandžiai miega,

Iš juodo dangaus rėčio

Baltas sniegas

Byra ir byra, ir byra

Per visą naktį,

Per visą žiemą

Miestas – pasakų gulbės

Baltumo.

Paveikslas

Senas vėjuotas namas,

Geltonas, išblukusios pienių spalvos

Po tamsėjančiu dangum,

Kuriam visi vėjai skraido

Lyg aerodromo aikštėj.

Senas vėjuotas namas

Pro futbolo vartų

Zebruotų lazdelių rėmą

Plynam lauke,

Apaugusiam aukšta linguojančia žole.

Senas vėjuotas namas

Langeliais žiūri

Iš ilgablauzdžio berniuko vaikystės.

Pavasaris senamiesty

Duris pravėręs, perskaitysi:

„Salve“.

Kaštonų pumpurais

kaip žvakėm

Pasišviesi.

Senamiesčio siauroj gatvelėj –

Užmiesčio kalvų erdvė

Ir vėjas…

Kaip suodžius

Rūpestį nubrauk nuo veido –

Auštant

Skaidri dangaus akvarelė

Akis ir langus užlieja.

Gegužis Vilniuje

Žalias klevo skėtis

Rasomis sužibo

Po lietaus.

Baloje balandis prausias.

Perbėkim drėgnu šaligatviu

Basi šį rytą.

Kai spalvotas mano namas,

Mano gatvė,

Mano miestas

Pats gražiausias!

Praeis

Tyso žiema

Už garažų

Supurvinto sniego

Lopais.

Kas buvo,

Praeis,

Ir nė pėdsako.

Skrenda varna,

Net mėlyna,

Virš būsimų

Dilgėlynų.

Tik vandenėlis ten

Toks švarus

Ar ašara

Vis gilyn –

Ligi žemelės širdies.

Lietus

Lietau, į stogo skardą,

Lietau, ant paskutinio beržo lapo,

Lietau, ant skėčių,

mašinų gatvėj,

į lango stiklą,

Lietau, man ant pečių,

Lietau, į balą,

Lyg nuojauta artėjantis,

lietau, iš tolo,

Lietau, ant lūpų,

Lietau, pabūk dar…

Mažam berniukui Bartui

Senamiesty saulei šviečiant,

Mudu pirksim spalvotas verbas,

Mudu važiuosim prie jūros,

Turėsim žaislų, saldainių, lietaus,

Mažą šunelį

Ir viens kitą – už rankos.

Nupiešim save ant smėlio,

Ir banga nenuplaus.

Kai užaugsim – pažiūrėti grįšim,

Kokie gražūs buvom,

Nes laimingi buvom.

RUDENĖLIO RŪKUOS

Prie marių

Palikau žolės žalumą,

Ilgaplaukį vėją

Ir vieną vakarą,

Po saulėlydžio šokant žuvims,

Išėjau.

Man ant veido,

Man ant rankų,

Man ant lūpų –

smėlis.

O, ta dangaus ir vandens laisvė…

Atsisveikinant

Išnyra iš rūko

vieniši siluetai.

Tylu.

Snaudžia didžiulis vanduo…

Vaikšto žuvėdros laibom kojelėm

Po tuščią pakrantę.

Mojuoja vasara

šviesia skrybėlaite

Nuo kopos –

Sudie,

išeinu.

Pavymui

tiktai aštriaplaukė žolė palinksta

Lyg šaukianti.

Ties žaliastogiais rūmais

Jei pašauks liepsnojantis klevas…

Ir paliksiu savo miestą,

Ir išeisiu –

Nužėruos diena žarom

Ties horizontais,

Į galinį pirkios langą atsimuš.

Kvepia pamiškė pernykščiais lapais,

Kaimo trobos – vakarienės dūmais…

O, sustokite, karietos visos,

Ties šitais,

ties žaliastogiais rūmais!

Ruduo

Laukai, laukai…

Plyni laukai…

Ramūs.

Laiko bėgsmą palaidoję savy.

Nurudusios pievos viksvom šnera,

Beržo viršūnėlėj supasi ruduo.

Kibūs vėjo gūsiai

Išleistuvių rūbą šermukšnėlei plėšia.

Senos eglės

Lyg nuvargę gervės išklėstais sparnais.

Eitum,

Eitumei kažko parnešti,

O ruduo tolyn vis ir tolyn viliotų

Pasakų kerais…

Miško namai

Šį vakarą namai bus šičia –

Pernykščių lapų guolis prie seno kelmo.

Visą naktį, visą naktį

Oš lopšinę senos eglės,

Vėduluos tamsia marška

Dangaus žvaigždėto,

Aitriai kvepia uogienojai,

O vėjelis tuoj atjos į sapną –

Baravykų sėti.

Pasūpuok mus besisukdama, žemele,

Leiski leiski prie tavęs prigludus pailsėti.

Prieš šalną

Toks išartas dangus,

Toks atviras,

Lyg nešinas širdį

kaip žvakę.

Sugrįžtum

Molio kalva

Prie namų,

Prie šilto gyvulio šono,

Prie dūmo virš proskynos

Prieš pirmąją šalną.

Praeivis ruduo

Ateis ruduo –

Barstys lapus –

Miško rūbą

dosniai

Vėtroms išdalys.

Ateis ruduo –

Išves paukščius

Tolyn –

per debesuotą dangų…

Ir vieną vakarą

Išeis ruduo

Plynais laukais,

Žvakele sužibus

pirmai snaigei.

Šalna

Balta šalna

Laukuos pražydo,

Rimsta upės.

Kyla dūmas

Į aukštą dangų –

Ten paukštis supas

Ant šiaurės vėjo

Sparnais kaip vėliavom…

Baltoj šalnoj

Takelis pilkas

Prie slenksčio glaudžias

Namų ieškodamas.

Gruodis

Tolima violetinių krūmų juosta

Dalija žemę ir dangų.

Snieguotoj lygumoj melsvėja kelias…

Be žmogaus, be paukščio, be žvėries

Dangaus ir žemės balzgana ramybė.

Tik vieniša pušis,

Iškėlus šerkšno karūnuotą galvą,

Ligi žemų vėjuotų debesų…

Ir krinta didelės besvorės snaigės

Bekraštėj gruodžio lygumoj.

Vakaras

Krinta žvaigždės,

Skamba beržynai,

Ir pievos tokios tolimos tolimos.

Tik keliai nubėga

Į skirtingas puses.

Pasiilgau namų.

Pašaukčiau.

Tik nežinau vardo.

Ankstyvas ruduo

Anksti pražilai, rudenėli,

Rūkais,

Per anksti.

Debesų tumulai susivėlę

Per dangų nusirito tolyn

Paukščių keliais.

Jau ir temsta

Ilgoji naktis virš pašiurpusio lauko…

Klevo lapų žvaigždėti laivai

Patvinusiom upėm išplauks.

Rudens peizažas

Peri vėjas vaikus

Išskridusių paukščių lizduos,

Gūdžiai ūkia naktim.

Brenda medžiai

Per rudenio ūkaną,

Susikibę šakom.

Bulviakasio nuovargiu

Žemelė soti

Ir beribiais laukais

Tartum veidu

Pirmųjų snaigių švieson

Atsigręžusi.

Nuotaika

Nubluko

Mėlynas žiedas

Dangaus,

Vėjo drobulės

Plakas

Laukuos,

Susenus, nupilkus

Diena

Rudeninė –

Atsliūkina lietūs

Per juodą

Arimą…

Už namo,

Už miško,

Už vieškelio ilgo

Mėnulis

Ar ilgesio sparnas

Sužvilgo?