Sigitas Geda

Baltoji varnelė

Eilėraščiai

Skaitmeninta iš knygos:
Sigitas Geda. Baltoji varnelė. Vilnius: Alma littera, 2000.

ISBN 978-5-430-05851-7

Kūrinys suskaitmenintas vykdant ES struktūrinių fondų remiamą projektą „Pagrindinio ugdymo pirmojo koncentro (5–8 kl.) mokinių esminių kompetencijų ugdymas“, 2012
http://mkp.emokykla.lt/ebiblioteka/

Šviesiam mano Motinos atminimui

UŽMIGĘ ŽIRGELIAI

Atnešu rūtos šaką

Dangaus šviesumoj,

Širdies gilumoj

Sudygo dygo

Rūtelės šaka.

Gražiai sudygusią,

Žalią kaip nendrę

Rūtelės šaką

Tau mažai nešu.

Priimk dovaną

Skaisčiausios širdies –

Rūtelių šaką,

Žaliai pražydusią.

Iš po tos šakos

Nepaliauju žiūrėt

Tavo sielos baltai

Mėlynan ežerėlin.

Širdies gilumoj,

Sudygo šaka,

Siūbuoja linguoja

Abiem pusėm langelio...

Vaikai po lelijom

Baltos lelijos

Po langais susivijo.

Po lelijom balčiausiom

Du vaikeliai stovi.

Vienas vaikas baltas,

Kitas vaikas – žalias,

Viens į kitą žiūri,

Žvaigždes klausinėja.

Kas pasėjo bulveles,

Kas pasėjo lelijas?

Kas gi ežerus pasėjo,

Kas pasėjo žmogelius?

Kas gyvena už kalnų,

Kas gyvena danguje?

Kas gyvena po žeme,

Kas gyvena žvaigždėse?

Kur mes eisime šįvakar,

Kur mes eisime rytoj?

Kur mes būsim,

Kai pasensim,

Kur po šimto metų

Būsim?

Trobelės prie jūros

Ant jūros krantų

Dveji gaidžiai gieda:

Žemėj gieda gaidys,

Jūroj – gaigalėlis.

Ant jūros krantų

Daug mažų trobelių,

Sidabro langai,

Auksiniai stogai.

Žmonės krosnis stato,

Kiti – langus deda,

Jūros paukščiai ateina

Geltonom kojom.

Ant kranto sustoję

Ir išsižioję,

Jūros paukščiai raudoni

Visą žemę apžiūri.

O mes sau gulim

Kopų pakraštėly, –

Akmenys gieda,

Vandenys verkia,

Jūrų mergos šūkaloja.

Mano broleliai

Kai mes gyvenom

Už jūrų, už marelių,

Už jūrų, už marelių,

Ant devynių kalnelių, –

Margų kurapkėlių

Auksinės plunksnelės,

Ant tų plunksnelių –

Auksakalėliai.

Aukselį kala,

Plunksnas auksuoja,

Žalio paukštelio

Galvą matuoja.

Tinklelį rezga,

Virvelę veja,

O ant tos virvės

Mazgelį mezga.

Ką jūs čia darot,

Mano broleliai?

Nieko nesako,

Tiktai lakioja.

Ant jūrų baltos

Gėlės pražydo,

O mano broliai

Ilgai dainuoja.

Vieversėliai

Žalioj pievelėj

Auga žolelės,

Žolelėj guli

Daug vieversėlių.

Tų vieversėlių

Rudos kojelės,

Rudos kojelės,

Stačios akelės.

Stačios akelės,

Raibas kuodelis,

Rudi sparneliai –

Rudos rankelės.

Visi vieversiai

Rankelėm moja,

Rankelėm moja,

Aukštai lakioja.

O žmonės visi,

Ant kalnų sustoję,

Vieversius gaudo

Ir rėkaloja.

Žalios povės

Vieną rytą atsikėlus,

Pro langelį pažiūrėjus, –

Žalios povės povinėja

Po tėvelio sodą.

Baltos baltos saulės,

Baltos obelėlės,

Nuo tų povių žalumo

Visas sodas pažaliavo.

Artojėliai aria,

Jaučius varinėja,

Šaukia rėkia vaikščiodami,

Žiūrėkit, kas daros!

Du šimtai mergelių

Vieną povę gano,

Supančiotos povių kojos

Žaliaisiais šilkeliais.

Danguje ir žemėj

Povės povinėja,

Skamba aukso karūnėlės

Ant žalių galvelių.

Jūrų veršiukėlis

Vai gražią gražią

Turim žemelę:

Devynios jūros,

Devynios marios.

Tarp tų jūrelių

Eglė žydėjo,

Po tas mareles –

Jūrų veršiukėlis.

Išverstaakis

Jūrų veršiukėlis

Akeles varto,

Žuveles gaudo.

Mažos mergelės

Burneles prausia,

Žuvelių šukom

Galvas šukuoja.

Dangaus platumas,

Žolės žalumas,

Į aukštą dangų

Kyla žolelė.

Kopų viršūnėlėm

Žmogeliai vaikšto,

Baltai apsirengę, –

Veršiukėlį gaudys.

Broliai ir saulelės

Kur žalios pievelės,

Girių tankumėlis,

Ten mūsų broliai

Laukelius aria.

O mažos mergelės

Po dangų lekioja,

Paskui visos guli

Rūtų darželėliuos.

Brolužiai aria,

Jaučius varinėja,

Raibi sakalėliai

Po dangų skrajoja.

Po dangų skrajoja,

Dangum lipinėja,

Balčiausios mergelės

Sode gulinėja.

Broliai, broleliai,

Paleiskite jaučius,

Eime paskraidyti

Su žvaigždėm,

Su saulelėm.

Užmigę žirgeliai

Balti vyšnių sodeliai,

Po tom vyšniom žirgeliai,

Daug žirgelių, daug šyvųjų

Miega visą vasarėlę.

Nei sninga, nei lyja,

Žirgeliai, žirgeliai...

Po žalius laukelius

Dvi boružės vaikšto.

Geltoniausios gėlės –

Bijūnai siūbuoja,

Devynetas saulių

Varinėja dangų.

Žydri ežerėliai

Ir akmenėliai –

Gana jums miegoti,

Šyvieji žirgeliai.

Ateikit, broleliai,

Prikelkit žirgelius

Ir gėleles,

Ir akmenėlius.

Putinų žydėjimas

Ant kalno putinėlis,

Pakalnėj vandenėlis,

Balti žiedai putino

Man galvelę apkrito.

Aušrelė aušrojo,

Gaideliai giedojo.

Daug mažų oželių

Ant kalnelio šoko.

Daug mažų oželių,

Dar daugiau vaikelių,

Su tom rožėm, su lelijom,

Su baltaisiais putinėliais.

Vandenų vandenėliais,

Šaltais šaltinėliais,

Baltaisiais oželiais,

Raudonais gaideliais.

Motule, motule,

Senagalvėle,

Tai gražūs putinėliai,

Tai baltas mūs kaimelis.

Gyvulėlių skraidymas

Visus gyvulėlius

Sunku apsakyti,

Bet kiekvienas moka

Po dangų skraidyti.

Skrenda žiogelis,

Iš linksmumo žalias,

Skrenda avelės

Ir karvytės žalos.

Kiekvienas paukštelis –

Reikia tik girdėti –

Kaip mažas žmogelis

Moka kalbėti.

O jūrų žuvelės

Susėdo ant dugno

Ir giesmeles gieda,

Susikūrę ugnį.

Vaikeliai, vaikeliai,

Greičiau atsibuskit,

Rūtų daržely

Išdygo arkliukas.

Jūrų paukštės

Lydekos, lydekėlės,

Jūrų paukštužėlės,

Ar gera gyventi

Šaltam vandenėly?

Jūrelė žalioji

Be galo, be krašto,

Pasaulio gale

Vanagėlis laksto.

Šaltam vandenėly

Kitokia saulelė,

Kitoks vakarėlis –

Tamsesnio veidelio.

Ant jūros kalnų

Dega šviesios ugnys,

Daug baltų gaidelių

Po vandeniu verkia.

Ant jūros kalnelio

Eglė pražydėjo,

Šviesiam vandeny

Vėžiai auksu dega.

Per vasarą žalas,

Papilkėjęs žiemą,

Po jūreles braido

Jautelis šėmas.

Vėžys ir miežiai

Prie ežero pūdymas,

Pūdymėlyje – miežiai,

Vieną rytą atsikėlus, –

Vėžys varpas skaičiuoja.

Vėžys varpas skaičiuoja,

Lydys šiaudus greboja,

Du ešeriai kerta,

O kuoja – matuoja.

Eikš, vėželi,

Eikš, vėželi! –

Jis į ežerą ropoja.

Eikš greičiau pas mus, rėply,

Arba ežerą padegsim.

Ežerą padegsim,

Vėžius išgraibysim,

Lydekomis arsim,

Ešeriais akėsim.

Kur stipresnės žuvys –

Su vaikais galynėsis.

Pirmas pavasarėlis

Debesėliai, vėjas,

Didelis dangus.

Atsiveda skruzdėlės

Savo vaikelius.

Gyvuliai, paukšteliai –

Mirguliuoja kelias –

Visi su rankelėm,

Visi su sparneliais.

Žmonės, peteliškės,

Baltos lelijėlės

Jau pasikėlė,

Jau pasikėlė.

Skrenda, lekia –

Pro žemės kampus

Paukščiai iškišo

Raudonus snapus.

Tėvas, motutė

Skrist pasileido,

Gaidys skiauterėtas

Prie motulės veido.

Pavasarinis ganymas

Albinui Žukauskui

Maži gyvulėliai

Gražiai sugyvena,

Bliaudami bėgioja

Po žalią pievelę.

Balti veršiukėliai,

Avelės, ožkeliai

Gražiai vaikštinėja

Raudonais pulkeliais.

Karvytės lekioja,

Akeles kraipinėja,

Lyg būtų ne žemės –

Dangaus padarėliai.

Aukštybėm paplukęs

Dangus mėlynuoja,

Iš tolimo krašto

Parskrenda žąselė.

Rūtelės sudygo –

Penkios šešios šakos,

Ten piemenys guli

Su baltom piemenėm.

Visas kaimas laksto –

Ką dabar darysi!

Maži piemenėliai

Botagėliais pliaukši.

Nušovė žvirblelį

Išėjo broliai

Į mišką, į girelę,

Nušovė broleliai

Mažą žvirblelį.

Aštuoni broliai

Žvirblelį nešė,

Devintas brolelis

Gailiai raudojo.

Medeliai drebėjo,

Kalnai atsidarė,

Priverkė brolis

Tris ežerus.

Vienam ežere

Antelės plauko,

Antrajam – gulbė

Ir gulbinėlis.

Trečiam ežere

Lelijos žydi,

Išdygo rožė

Lig debesėlių.

Žirgai ir lakštuolės

Kai mažas buvau,

Ūkanotą rytą

Šyvus žirgelius

Miškais varinėjau.

Žiūriu – iš trobelių

Lenda motinėlės,

Rankelėm mojuoja

Balti tėvužėliai.

Šaukia mergelės:

Kelkitės greičiau,

Jau visi berneliai

Karveles gano!

Aprengė supuolę

Mažus vaikelius:

Lai bėga visi

Žąselių ganyti!

Ginkite greičiau

Palšą jautelį

Ten, kur žydi obelys

Raudonais žiedais.

Baltuos beržynėliuos

Didelės lakštuolės,

Gražiai lakštuodamos,

Padės mums ganyti.

Sesės ir jauteliai

Atėjus pavasariui,

Labai gražu būna:

Avys bliauna, šunys loja,

Vaikas laksto giedodamas.

Ant aukštų kalnelių

Baltos ievos žydi,

Stovi sesė prieš seselę,

Stovėdamos gieda.

O visas kaimas

Pilnas bijūnų,

Visos mažos mergelės

Skambina kanklelėm.

Rainos bitės lekia

Į grikių dirvelę,

Nebijokite, vaikeliai, –

Bitės grikių nesuėda.

Ginkite gyvulėlius, –

Ten bus geras ganymėlis,

Kur pražydo dobilas,

Vidury – upelė.

Tai gražu žiūrėti

Į dvylą jautelį:

Maurodamas, būbaudamas

Vandenėlio ieško.

Paukštis be vardo

Visi maži vaikai

Moka žaidimėlių,

Prie ežero guli

Ant baltų drobelių.

Pilnas ežeras žuvų,

Žvaigždynų, saulelių,

Plaukia tėvas,

Plaukia motė

Vandenų vandenėliais.

Žaliuoja rugiai.

Žiūrėkit, vaikeliai,

Atskrenda į žemę

Keisti gyvulėliai.

Vaikščioja po lauką,

Spindi žolėje,

Nardo vandenėliuos,

Rėkia danguje.

Šviesioji dienelė,

Sustojo saulelė,

Ateina ateina

Paukštelis be vardo.

Rudens naktis

Gyvenime būna

Labai šviesios naktys:

Ligi ryto siūbuoja

Naktelės žiedai.

Nakties žiedai

Dangaus pakraščiais –

Skiauterių baltų

Pilna lingavimo!

Kada paliausi,

Širdele mano,

Linguo linguoti

Naktelės žiedais?

Pjaučiau, pripjaučiau

Baltų žiedų,

Kuomet pasiilgstu

Skaistaus šviesumo.

Šviesiu, šviesuosiu,

Savo širdele,

Laukiniais žiedais

Palei tavo kojas.

BALTAS NIEKAS, RUGIAGĖLIŲ PĖDAS

Baltojo Nieko dainelė

Aš esu Niekas,

Baltas berniukas,

Ne, ne berniukas,

O kamuoliukas.

Aš esu Niekas,

Povo plunksnelė.

Ne, ne plunksnelė,

Beržo šakelė.

Aš esu Niekas,

Vėjų mergele!

Tu ne mergelė,

O balandėlė.

Kokia raudona

Tavo sermėgėlė!

Šermukšnio uogelių,

Smėlėtų kriauklelių

Pasiuvo motulė

Man sermėgėlę!

O aš virš saulelės,

Ties papartėliu,

Guliu ir stoviu,

Kalbu ir tyliu.

Neguliu ir nestoviu,

Nešneku, netyliu,

Nieko nemoliu,

Bet visus myliù.

Nieko nedarau,

Bet viską darau:

Žuvelių būrius

Į jūras varau.

Ne, nevarau.

Vaikelius aprengęs,

Paukščius suskaitau,

Žalią rūtos šaką

Siūbuojant matau.

O kartais regiu –

Vakarėlis ateina!

Bėgu degt žvaigždelių

Sidabro kalneliais!

Ten mano tėvelis,

Ten mano motulė,

Baltasai sakalėlis,

Jūrota gegulė.

Ne, pasakyti

Aš nieko negaliu,

Aš mažas Niekelis,

Aš jau tyliu.

Taip... Ne...

Taip... Ne...

Taip.

Niekas aiškina vaikams, kas yra degtukas

Degtukas yra toksai dėdė,

Kuris visiems reikalingas,

Tiktai ne mažiausiajam vaikui,

Tiktai ne mažam vaikeliui.

O kam reikalingas vaikelis?

O kam reikalingas degtukas?

Degtukas sykį pražys

Raudonais liepsnų žiedais,

Iš degtuko išeis ugnis.

Raudona galva,

Anglies uodega,

Saulėtos kojos,

Liežuvis žaibuoja.

O kas išeis iš vaikelio?

Žmogus, ak žmogus!

Balta skrybėlė,

O už jos – gėlė,

Ant delno žiogas,

Kadrilį bešokąs!

O ko jisai juokias,

O ko jisai juokias?

Kiauroj jo kišenėj

Gyvena degtukas.

Niekas kalba žiogo balsu

Andai sutemo,

Ir buvo tamsu,

Tuomet Niekas tarė

Žiogo balsu:

Eime paklausyti –

Sutemos gieda,

Mažas žmogau,

Ar girdi bulvės žiedą?

Dar Niekas tarė:

Gandras yra

Dangaus baltumo,

Dangaus baltumo,

Žemės juodumo.

O kartais rausvas,

Lyg kažkada

Nuplaktas buvo

Žydinčia radasta.

Afrikon jis skrenda –

Viršum piramidės,

Gerai dar, kad grįžta

Nepasiklydęs...

Ak, radasta!

Skaisti radastėlė,

Po langeliu supas,

Visa rausvutėlė!

Pupa kaip medis

Kas yra žvaigždė,

Aš negalėčiau pasakyti.

Rugpjūčio naktį –

Danguje matyti.

Kas yra krosnis –

Aš irgi nežinau.

Vaikeli, tokiam daiktui

Per trumpai gyvenau.

Užtat sidabro pupą

Aš pats auginau.

Ar ji auksinė,

Ar sidabrinė?

Kur jos šaknys,

O kur viršūnė?

Štiš! Mano pupą

Laužyti nori

Višta palaidūnė.

Niekas rašo laišką senolei

Kartą senolė

Daržą ravėjo,

Saulė skaistuolė

Iš dangaus žiūrėjo.

Niekas nusidrožė

Suodiną pagaikštį

Ir senolei laišką

Nutarė pabaigti.

Ką jisai rašė

Šitam laiške?

Mėlynos uogelės

Noksta miškuose.

O vaikai gano

Sidabro avis,

Ežere gyvena

Pelekà žuvis.

Paupiu einant,

Man buvo baisu:

Kažkas ten kalbėjo

Paukščio balsu...

Senolėle mano,

O šitą laiškelį

Prašysiu nunešti

Vėjo paukštelį...

Niekas sutinka jūrų asilėlį

Vieną rytelį

Anksti atsikėlęs,

Niekas žiūri – eina

Jūrų asilėlis.

Jūrų asilėlis

Būna labai baltas,

Ausys kaip lelijos

Ir šiek tiek įskeltos.

Asile, asile,

Ko tu čia atėjai?

Ko tu čia vaikštai

Ir vilkų nebijai?

Ko po smėlį braidai,

Ko tu čia šėlioji?

Galvą užvertęs,

Kam ją vartalioji?

Čia šaltieji kraštai,

Ne tavo tėvynė,

Čia saulelė teka

Balta sidabrinė.

Po dideliu kalnu

Sinavadas siūbuoja,

Ant milžino delno

Vanduo mėlynuoja...

Asilas atsakė:

Nieke, Niekeli,

Naktį išlipau aš

Iš tavo knygelės.

Iš tavo knygelės,

Baltos pasakėlės,

Tegu gena atgal

Vaikas atsikėlęs.

Žinia, esu kaltas,

Išdykęs, nerimtas,

O mano nameliai –

Puslapis dešimtas.

Žmonės atranda Baltojo Nieko avinėlį

Nieko broliai arė

Rudenio žemelę

Ir atrado avinėlį

Užriestais rageliais.

Avinėli mažas,

Baltas sidabrini,

Ką tu mums kalbėsi,

Stačias stovėdamas?

Čia yra dangus,

Čia yra žemė,

Čia yra žuvis –

Vandeny gyvena.

Čia yra vyšnia –

Ji uogas nokina,

Čia yra motina –

Ji vaikus augina.

Čia yra jautis –

Jis vaikšto po pievą.

Jūs esate žmonės,

Kur užmiršo Dievą.

Kai namo pareisit,

Kai laukus suarsit,

Gal kokį gurbelį

Jūs ir man sukalsit.

Vasarą po žemę

Klaidžiojau truputį,

O dabar norėčiau

Arčiau vaikų būti.

Paukščių ir gyvulių viešnagė pas Nieką

Niekas sukalė stalelį,

Bus kur valgį pasidėt.

Bėkit, bėkite, vaikeliai,

Nieko stalo pažiūrėt.

Stalo kojos iš kriauklyčių,

O galvelė iš plunksnyčių,

Stalo akys iš jurginų,

Stalo ausys – pinavijų.

Tai gražus stalelis,

Tai smagus bernelis!

Sėdi Niekas prie stalelio,

Ką jis veikia?

Ką jis daro?

Niekas tyli,

Nedainuoja.

Niekas svetelius skaičiuoja.

Jau atėjo asilėlis,

Balto Nieko

Avinėlis.

Jau gaidelis atplasnojo,

Jūrų gervė mėlynoji.

Reikia pastatyt ąsotį,

Nes šita viešnia besotė.

Atplazdeno vyturys –

Neįlenda pro duris.

Niekas sukalė stalelį –

Yr kur valgį pasidėt,

O svečius priimt, vaikeliai,

Mes turėsime padėt.

Taigi eik prie vieversių,

Jonai, tu prie didesnių,

O Magdelė ir Marikė

Lai abi kaip gervės krykia.

Tai gražus stalelis,

Tai smagi viešnagė!

Niekas išvysta vėjų papartį

Saulei patekėjus,

Niekas ėjo árti,

Ir išvydo Niekas

Vėjuotą papartį.

Vėjuotą papartį,

Vėjo papartėlį.

Vėjo lapai,

Vėjo ir žiedai,

Vėjo šaknys,

Vėjo ir stiebai.

Vėjyje siūbuoja

Vėjo papartys!

Paparčio neskynęs,

Paparčio nelietęs,

Iš visų miestelių

Vaikus susikvietęs,

Ragino žiūrėt,

Ragino žiūrėt.

Ak, kaip jis siūbuoja,

Ak, kaip jis žydruoja,

Ak, kaip jis baltuoja!

Skamba

Skambaluoja

Vėjų papartėlis,

Vėjo papartys!

O po tais paparčiais

Tėviškėlė miega,

Tėviškėlė mano

Baltesnė už sniegą.

Eikime ratelio,

Vaikai, aplink Nieką,

Aplink baltą žalią

Papartėlio sniegą.

Paparčio sniegelį,

Sniegą papar-či-o!

Niekas gano savuosius žirgelius

Turi Niekas kumelaičių,

Baltųjų žirgelių,

Turi Niekas visą bandą

Bėrųjų, šyvųjų.

Ten, po jūras mėlynas,

Jas Niekelis gano,

Jūrelių dugnu

Namo parsivaro.

Kumelaitės, kumelaitės,

Sparnuolėlės mano,

Tegul Niekas po mūs langu

Šiandien jus pagano.

Į mūs miestą, į miestelį

Tegul atsivaro,

Tegul bėrosios žirgelės

Pinavijas ėda.

Baltos baltos kumelaitės,

Baltesni sparneliai,

Pinavijomis išklotas

Jūrelių dugnelis.

Nieko vaike, Nieko vaike,

Mažas piemenėli,

Tu paklok bėroms žirgelėms

Minkštą patalėlį.

Žirgelio prašymas

Žirgeli, žirgeli,

Ėsk jūros žolelę,

Žirgeli, žirgeli,

Pažadink saulelę.

Pažadink saulelę

Iš vasaros jūrų,

Žiūrėk, kaip ten žalia,

Už lango, už durų,

Kur žvaigždės sužibę,

Kur jūros žirgai

Iš marių žolelę

Skabnoja ilgai.

Žydraisiais žiedeliais

Tos žolės žydės,

Ilgumas šiaudelio,

Didumas žvaigždės!

Baltosios žvaigždelės

Širdis atsiskleis...

Keliauja žirgelis

Sau jūrų keliais.

Keliauja žirgelis

Ir skabo žvaigždes...

Žilumas žirgelio!

Jis augs ir didės.

O šiaude, šiaudeli,

O žiede žvaigždės!

Stebuklas, kurį patyrė Niekas, pasigavęs žirgelį

Rūgšteliavo Niekelis,

Žemuogiavo Niekelis

Ir pamatė, kaip bėga

Baltas vėjo žirgelis.

Pasigavęs žirgelį,

Pasidėjo ant delno,

Ėmė prunkšti žirgelis.

Lelijėlė ant kalno

Greit sukrovė žiedelį

Ir siūbuoja, siūbuoja...

Toj lelijoj – jūrelė

Mėlynai mėlynuoja.

Per jūrelę mergelė

Atplaukia, atpūškuoja...

Niekas kelia rankelę –

Lelijėlė nulinksta.

Jos žiedelis nuvysta,

Ima verkti mergelė.

Niekas regi – atbėga

Lygiom pievom zuikelis.

Nieke, sako, vaikeli,

Kam tu gaudai žirgelį?

Jeigu skriausi žirgelį,

Tai prikelsi brolelį,

Kurs po gubomis miega,

Baltėlesnis už sniegą.

Baltėlesnis už sniegą,

Didėlesnis už Nieką...

Niekas grumiasi su tolimosios žvaigždės graibštukais

„Kas čia beldžia į langelį –

Gal kokia svarbi žinia? –

Klausia Niekas. – Ei, vaikeliai,

Kam jūs žadinat mane?“

Niekas žiūri – žemė dega!

Kiemo vartai atkelti.

Daug raibų gaidelių lekia,

Gurbe rėkauja kiti.

Tai graibštukai, palaidūnai,

Atsibastė nuo žvaigždės

Ir paplūdo po miestelį –

Va, jau lenda iš pirties.

Keturi su obuoliais,

Keturi su grambuoliais,

Šeštas ritina patranką,

O ant kalno dūmais trenkia!

Kas tik gyvas, išlekiojo,

Gyvulėliai paslėpti.

Po jūrelėm, po plačiojom

Žąsinų sparnai balti...

Niekas, dilgėlę pagriebęs,

Greit sutrynė su siera,

Dar cinamono pridėjo...

Gaila, druskos nebėra!

Vis arčiau, arčiau siaubūnai...

Niekas butelį giros

Susipylė sau ant kūno

Ir užlipo ant tvoros.

Grambuoliai nuo dilgėlių

Ėmė lėkt prie obuolių,

O graibštukai prie tvoros

Greit išgriuvo nuo giros.

Du gaidžiai galų gale

Juos pribaigia plunksnele,

Žąsinėlis pranašus

Sunešė trobon visus.

Ant suolelio susodino

Ir roželėm padabino...

Niekas kariauja dėl avinėlio ir jūrų žolės

Kai tamsi dienelė

Būna –

Nei žvėrelio,

Nei žmogaus.

Niekas, rūbais geležiniais

Apsirengęs, eis kariaut!

Aukso diržą pasijuosęs,

Su žvaigždžių kalaviju

Niekas eina...

O bedugnės

Iš liepsnojančių gijų!

Jūrų skraistėm apsisupęs,

Dauželiojas vandeny

Penkiaburnis

Šešialūpis,

O liežuviai –

Devyni...

Niekas kirs kalaviju –

Pasipils siera iš jų.

Niekas išvaduos saulelę,

Jūrų žydinčių roželę,

Papartėlį,

Avinėlį,

Sesėms – tylų vakarėlį.

Spindinčiąsias žoleles.

Paskui atsisės ant smėlių

Ir kardelį nusijuos,

Šaltas jūrų vandenėlis

Nuo jo balso mėlynuos.

Penkiaburnio Šešialūpio mirtis

Penkiaburnis Šešialūpis

Ėjo rytą gert prie upės

Ir pamatė Nieką.

Ak, iš Nieko

Neliks nieko!

Mažą mūsų Nieką

Žaibuodamas pliekia.

Kanda kanda – neįkanda.

Muša muša – neužmuša.

Vandenin įkišo,

Manė, gal nuskęs.

Niekas juokias.

Vaike, vaike,

Klausia slibinas,

Tu – kas toksai esi?

Aš mažas Niekelis,

Žemuogių bernelis.

Žemė, kur yra,

Saulė, kur nėra,

Vanduo, kuris buvo,

Dangus, kur pražuvo...

Šešialūpis išsigando.

Pūkšt papūkšt

Nuo marių kranto.

Pats nusiskandino,

Pats nusigramzdino!

Vieversėli žalias,

Štai koksai jo galas,

Kam vaikelius gąsdino,

Už langelio brazdino!

Šokim ir dainuokim,

Ir delnais paplokim,

Mažąjį Niekelį

Šluotomis vėdrynų

Gražiai vainikuokim...

Stebuklai, kuriuos Niekas išvydo jūrų smėly

Sėdi Niekas prie jūros,

O nendrelė siūbuoja.

Ir išeina iš jūros

Dešimt marių žuvelių –

Paklausyti dainelių,

Paridenti žiedelių,

Susipinti kaselių.

Ak, gražumas žuvelių!

Devyni darželėliai

Palei jūras užtverta,

Jūrų smėlyje žydi

Sidabrinė rūtelė.

Sidabrinė rūtelė

Tai gražiai išlapojo,

Jau pavasario vardas,

Grįžo broliai iš girių.

Broliai grįžo iš girių.

Nubalnoti žirgeliai,

Nubalnoti žirgeliai

Ėda marių roželę.

Tai gražiai pražydėjo

Marių baltosios rožės,

Prisiskynę roželių,

Sesės šluoja kiemelį.

Sesės šluoja kiemelį.

Šveičia baltąjį skobnį.

Už to skobnio susėdę,

Skaito broliai knygelę.

Baltą mėnesio knygą,

Žemės knygą auksinę,

Kur jūrelė ir smėlis

Raudonai užrašyta.

Ką padarė Geležonas

Ten, kur stūkso aukštas miestas,

Stovi fabrikas geltonas.

Tiltais devyniais apriestas,

Plauko upėj Geležonas.

Geležonas gan smagus –

Eina žaisti pas vaikus.

Žaidė, žaidė, kol pavargo,

Kol įsigeidė ledų.

Gavo pusrublį iš sargo

Geležonas dovanų.

Prisikirs dabar ledų!

Valgė, valgė, kol susirgo,

Kol akelėse sumirgo.

Negerai, ak, negerai,

Nepagydo daktarai!

Skruzdėlytė sužinojo

Apie gresiantį pavojų,

Lenda iš po akmenų,

Neša vaistų, dovanų.

Gal širdažolių švelniausių,

Lauko mėlynų žiedų –

Neša gėrimo skaniausio

Geležonui dovanų.

Skruzdėlytė ta mažytė

Balto Nieko pasiųsta,

Jo jauniausioji dukrytė,

Čia raudona, čia ruda.

Žonas skruzdėlę pamatė,

Ėmė šaukt:

Oi, oi, gyvatė!

Griebė ją ir greit įbruko

Į dėžutę tarp degtukų.

Skruzdėlytė sudejavo

Ir išpylė vaistus savo.

Ak dėžutė, ak žydra,

Kuo alsuoti nebėra!

Ir pajuto mūsų Niekas,

Kad dukrelės jam nelieka,

Ir suskaudo Niekui širdį,

Ir pradėjo Niekas mirti.

Mirė Niekas, o kartu

Pynės mėlynos žiedų,

Mirė upė ir dangus,

Lauką ariantis žmogus.

Gal jau saulės užtemimas,

Gal juodos žvaigždės lėkimas?

Nieko žemėj nebėra,

Vien tik siautėja audra.

— — — — — — — — — —

Ūžė audros kaip pasiutę

Ir lakštingalą mažutę

Jos pažadino tuomet

Seno sodo tankmėje.

Lakštingėlė užgiedojo,

Ir baisi audra apstojo.

Antrą sykį užgiedojo –

Baltas Niekas atsistojo.

Trečią sykį užgiedos,

Ir nebus jokios bėdos.

Skruzdėlytė atsikels,

Geležonas gailiai verks.

Ak, pažvelk! Galų gale

Gydo Žoną skruzdėlė!

Jau visi laukai žaliuoja,

Niekas girion išvažiuoja,

Ir žaliai rankas iškėlęs

Žydi marių žilvitėlis.

Niekas mokosi ganyti gyvulius

Išleido močiutė

Niekelį ganyt.

Eik, eik, mažuolėli,

Gyvulius išvaryk!

Jau išginė Niekas

Galvijėlių šimtus,

Mauroja bauboja

Jie po žemės kraštus.

Išsilakstė. Nė vieno

Neliko bandoj.

Kas bus dabar, Nieke,

Vaikeli, oi oi!

Pradėjo Niekelis

Jautelių ieškot:

Čia lapė, čia zuikelis,

Čia dar žvėris kažkoks.

Pririnko į būrį

Jis girios ožkų

Ir briedžių didžiulių,

Liūtelių ir meškų.

Į kaimą juos gena,

Suplukęs visai,

Skardena, dudena

Negirdėti jų balsai.

Išbėgo močiutė

Ir krito negyva,

Ir kas tiktai gyvas,

Tam sukasi galva.

Ir niekas nenori

Gyvulių tų paimt...

Oi, oi, tau, Niekeli,

Ganyti reiks peržiem!

Niekas uogauja

Rinko Niekas uogeles,

Mėlynąsias uogeles,

Niekas – varganas vaikelis –

Miškely uogavo.

Vai tai gražios uogelės,

Mažos žemės mergelės,

Kas šakelė – balandėlė,

Kas uogelė – saulelė.

Balandėlė burkuoja,

O mergelė dainuoja,

Mėlynumas uogelių

Nuo mergelių balselių.

Bėgo zuikis pro šalį

Ir išgirdo daineles,

Beklausydamas dainelių,

Išlaužiojo uogeles.

To zuikelio verkimai,

Sraujų upių bėgimai,

Leliūmai, ar žinai, –

Šiandien verksim amžinai.

Niekas gano kiauleles

Ganė Niekas kiauleles,

O kiaulelės jo neklauso,

Tai nubėgo jis į girią

Paieškot žabelio sauso.

Tos kiaulelės nemiegojo,

Po karklynus išlekiojo,

Ką dabar daryt,

Ką dabar daryt?

Kas, vyreliai, jam padės

Kiauleles suvarinėt,

Kas atneštų jam rykštelę,

Tam mažam, smalsiam berneliui?

Kaip namo jisai pareis

Pas tėvelį Mėnesėlį,

Pas močiutę Saulužėlę,

Pas šviesiąsias seseles,

Žydrakases žvaigždeles?

Bėkim, bėkim, paskubėkim,

Kiauleles ganyt padėkim

Baltajam Niekeliui,

Riešuto žiedeliui.

Riešutėliai išnoks,

Tik Niekelis nežinos,

Kur bus pabaigėlė,

Dainelės viršūnėlė.

Čia bus pabaigėlė,

Dainelės viršūnėlė!

Čia žydi medelis

Devyniais žiedeliais.

Jei kas medį nulauš,

Tą pelytė apgrauš!

BALTOJI VARNELĖ

Laiškų namelis

Aplinkui toks baltas sniegelis,

Sniegelyje stovi namelis,

Toks mėlynas namo stogelis,

Namelyje guli laiškelis,

Kurį tau, vaikeli, siunčiu.

Siunčiu tau mažytį laiškelį,

Laiškelyje pilna raidelių,

Iš jų pasidaro žodeliai,

Žodelių žodelis – dainelė,

Dainelių dainelė – giesmelė,

Kurią tau, vaikeli, siunčiu.

Iš kur atsiranda tie žodžiai?

Iš sniego, iš girios, iš upės,

Iš girių nakties baltarūbės,

Iš Nemuno, kurs įsisupęs

Linguoja link marių plačių.

Iš kur atsiranda tos marios,

Iš kur tie penki nemunėliai,

Iš kur nemunėlių pasaulis,

Iš kur girių samanos sausos –

Balkšvoji skara ant pečių?

Tu viską surasi laiškely,

Melsvajame laiško namely,

Padangėje, žemėj, sniegely...

Anksčiau atsibuski, vaikeli, –

Tau margąjį laišką siunčiu.

Dar vienas pavasarėlis

Sakalėli margas,

Žirgeli šyvasai,

Atsibudo žmonės, dilgės,

Augalai ir dvasios.

Labai labai baltos,

Išlėkę iš tvartų,

Visos kumelaitės

Auselėmis karpo.

Kumelaitės baltos,

Baltesni sparneliai,

O aplinkui erdvių erdvės,

Žalumų žalumai.

Sužaliavo tulpės,

Akmenys, saulelė,

Pumpuruoja senos klumpės,

Drožiamos senelio.

Pastovėk, saulele,

Gelta ir raudona,

Skrenda lekia vanagėlis,

Sparnai vėdaluoja.

Danguje žydruoja

Baltos karalijos,

Žemės vėjyje siūbuoja

Rūtos ir lelijos.

Juodojo garnio vasara

Juodas garnys

Žemyn nusileido,

Ilgus sparnus

Vasarėlėn skleisdamas!

Ateik, garneli,

Melsvais ajerais

Tegul tavo kojos

Dabar pasidžiaugia.

Juodo garnio

Kojoms einančioms

Yra kur švytėti

Vasaros pasauly!

Ajerų širdimis

Iš po vandenų

Spindinčio veido

Balton vasarėlėn, –

Su mano motinos

Veidu šviesiu

Juodo garnio

Galva spindėjo!

Ūla – žalioji upė

Kai mažas buvau,

Margą lašišaitę

Prie Ūlos upės

Pagauti norėjau.

Marga lašišaitė!

Kokia graži buvo!

Bet kur ji prapuolė,

Kur jinai pražuvo?

Nėra lašišaitės,

Nėra manęs mažo,

Tau nešu, vaikeli,

Tą pasaulį gražų.

Pilną lašišaičių,

Žalsvų lydekaičių,

Tarp jų karosėlis,

Sparnelius iškėlęs!

Gelsvas karosėlis!

Tai patsai gražumas,

Kai pavasarėlis

Žalias tarsi dūmas

Apima mūs pievas,

Ežerus, upes...

Braidžiokim, kol niekas

Mūs nepasiges,

Kol nešauks namolei

Tėvas nei mama...

Tai žemelė mūsų –

Ūlos žaluma!

Riešutai palei Nerį

Su mažu vaikeliu

Kartą vaikštinėjau,

Riešutus pražydusius

Prie Neries regėjau!

Riešute, riešute,

Kas tai per žiedelis,

Mažutėlis, rausvas

Lazdyno spurgelis!

Šitokio rausvumo

Niekur nemačiau,

Lazdyn, lazdynėli,

Tu žydėk lėčiau!

Pažiūrėk, vaikeli,

Kas jo per mažumas,

Kas jo per gražumas,

Kas jo per lėtumas!

Žydi, žydi, žydi,

Sukraus riešutėlį,

Rudą riešutėlį,

Baltą branduolėlį.

Riešute, riešute,

Tik žydėk lėčiau,

Šitokio rausvumo

Niekad nemačiau.

Su mažu vaikeliu

Tąsyk vaikštinėjau,

Riešutų žydėjimą

Prie Neries regėjau.

Ežero salelėj

Išnoks riešutėliai

Ežero salelėj,

Tai bus smagumo

Mažosioms mergelėms!

Mažosios mergelės

Pakrante atbėga,

Mergelių veideliai

Iš marelių sniego.

Skina riešutėlį

Ir šermukšnio uogas...

Man labai patinka

Mažų vaikų juokas.

Ir aš toks buvau,

Plaukioti mokėjau,

Ant baltų drobelių

Pakrašty gulėjau.

Atmenu, kaip plaukė

Gelsvas karosėlis,

Maži karosiukai,

Penkios karosienės!

Atmenu, jendrelė

Siūbavo, siūbavo,

Vandenėlį žalią

Vaikai teliūskavo.

Jau kiti vaikeliai

Riešutėlius renka,

Man į juos žiūrėti

Smagumo užtenka.

Naktis bulvelėms žydint

Šėmas jaučiukėlis,

Kur po jūras braidė,

Rudas vanagėlis,

Kur po dangų skraidė, –

Jau visai ne tie,

Jau visai ne tie!

Ką sakai, dienele,

Ką kalbi, naktie?

Ar tikrai ne tie,

Ar tikrai ne tie?

Prabėgo, vaikeli,

Penketas metelių,

Jau ir tu ne tas,

Jau visai ne tas.

Aš tave vedžiojau

Žibuoklėlių skinti,

Mokiau, kaip svogūno

Kaseles supinti.

Atmeni tą naktį,

Kai bulvelės žydi:

Balta, melsva, žydra,

Ir dangus matyti!

Juodoji žemelė!

Kokia jos širdelė!

Iš kur viskas imas...

Vabalų skridimas

Raudonais sparneliais...

Kas per apskritimas

Obuolio galvelės!

Daina apie jūros arkliuką

Baltas melsvas arkliukas

Atkeliavo iš jūrų,

Baltas melsvas arkliukas

Stovi naktį už durų.

Baltas melsvas arkliukas,

Lūpos pilnos žolės,

Baltas melsvas arkliukas

Visą naktį tylės.

Baltas melsvas arkliukas,

O galvelė žydra,

Baltas melsvas arkliukas –

Kito tokio nėra.

Baltas melsvas arkliukas, –

Niekad tokio nebus, –

Atkeliavo iš jūrų

Pro sidabro lapus.

Baltas melsvas arkliukas

Iš dangaus ar kriauklės,

Baltas melsvas arkliukas

Visą naktį tylės.

Baltas melsvas arkliukas

Glaudžia lūpas švelnias,

Baltas melsvas arkliukas

Pasiilgo manęs.

Baltas melsvas arkliukas,

Baltas melsvas,

Baltas...

Šimtas jūros arkliukų

Šimtas jūros arkliukų

Lekia be atvangos,

Šimtas jūros arkliukų...

Nebijok, nebijok.

Šimtas jūros arkliukų,

Šimtas vienas smėly,

O aplinkui jų snukiai,

Karčiai jų dideli,

Kojos, dantys ir akys,

Šimtas kojų šėmų,

Šimtas jūros arkliukų –

Be manęs, be namų.

Šimtą jūros arkliukų

Pirmą kartą matau,

Šimtą jūros arkliukų

Smėlyje suradau,

Šimtas pirmas arkliukas

Būsiu aš arba tu,

Šimtas jūros arkliukų,

Šimtas marių baltų.

Šimtas antro arkliuko

Nerandu, nerandu.

Būk tu antras arkliukas,

Būk žirgelė širma,

Už pečių jūros ūkas,

Už pečių melsvuma,

Šimtas jūros arkliukų,

Šimtas antras...

Žiema.

Pingvinų pavasaris

Toli, Antarktidoj,

Du pingvinai stovi,

Du balti pingvinai,

Kokia įvairovė!

Du pingvinai stovi,

Abu nepanašūs,

Aplink jūrų srovės

Vandenį tik neša!

Stovi sau pingvinai,

Nieko negalvoja,

Du balti pingvinai,

Abudu dvikojai.

Stovi du pingvinai

Ir galvos nekrapšto,

Du balti pingvinai

Ant pasaulio krašto.

Stovi du pingvinai,

Siaučia jūrų srovės,

O ir aš norėčiau

Tokios įvairovės:

Žiūrėti į dangų,

Žiūrėti į sniegą,

Žiūrėti į jūrą,

Kas dugnely miega...

Mums tiktai taip rodos,

Jie visai nestovi,

Labai daug galvoja,

Dar daugiau sapnuoja...

Šit kokie pingvinai,

Pasaulio kaimynai!

Pingvinų dainelė

Du maži balti pingvinai

Vakar išlėkė iš jūrų,

Du maži balti pingvinai

Pamažu link mūsų juda.

Du maži balti pingvinai,

O galvelės juodai baltos,

Du maži balti pingvinai,

O aplinkui marios šaltos.

Du maži balti pingvinai

Pamažu link mūsų lekia,

Du maži balti pingvinai,

Dvi apvalios šaltos akys.

Du maži balti pingvinai

Danguje kaip perlai švyti,

Du maži balti pingvinai,

Du maži balti mažyčiai.

Du maži balti pingvinai

Viršum mūsų skrenda, skrenda,

Du maži balti pingvinai

Niekaip mūsų nesuranda.

Du maži balti pingvinai,

Du maži balti pingvinai,

Du maži balti...

Arkliukas darželyje

Tas arkliukas, kur išdygo

Kitados daržely rūtų...

Vaikai, penketas metelių!

Koks jis didelis jau būtų!

Jo kaktoj ir dieną šviestų

Didelė balta žvaigždė,

Vardas jo Arkliukas būtų,

O Žirgelis – pavardė.

Ką jis veiktų ten, tarp rūtų?

Kas iš jo, vaikeliai, būtų?

Būtų, būtų sau arkliukas,

Šokinėtų kumeliukas.

Rytą, vakarui atėjus,

Jis miegotų tarp gėlių

Vyšnių žydinčiam sodely...

Ak, pažadint negaliu

To arklelio balto, širmo,

Kurį andai jums sukūriau...

Ganės jis tarp marių, jūrų,

Skabė jūros žoleles...

Žemės vasaras tylias

Jums norėčiau apsakyti.

Ten žirgelis baltas švyti,

Gieda jūrų daineles.

Varnėnų kaime

O andai pavasarį

Po serbentų krūmu

Kaip gražiai spindėjo

Varnėnų sermėgos!

Kaip gražiai giedojo

Pavasario paukštis

Viršum tėvo tvarto

Gimtajam kaimely!

Tenai iškelti

Pilki inkilai,

Tenai – žalio sodo

Aukščiausiuose medžiuos.

Apačioj serbentai:

Vasarai atėjus,

Raudonųjų uogų

Kekės ribuliuoja.

Varnėnų vaikai

Seniai išvesti,

Seniai suarti

Kaimelio dirvonai.

Kur dabar surasi

Kirmėlę ar vikšrą?

Tenka skrist į sodus

Rausvų uogų skinti.

Pilnas sodelis

Priskrido varnėnų,

Ieško serbentų,

Ieško vyšnių uogų.

Raudona šermukšnių pilis

Šermukšnis nunoko

Laukelių gale,

Palei baltą ežerą,

Kuris teliūskuoja!

Atrodo, aptėkš

Balčiausiomis putom

Ežerėlio vanduo

Šermukšnį raudoną.

Ne, neaptėkš!

Raudonas šermukšnis

Pilnas priskrido

Juodų varnėnų.

Varnos, varnėnai,

Varnėnų vaikai

Nuo senovės moka

Šermukšnes lesioti.

Moka juoduoti,

Juodai raudonuoti

Šermukšnių viršūnėj,

Ežerams teliūskuojant!

Noko nunoko

Raudoni šermukšniai,

Uogelės raudonos

Palei baltą dangų.

Pastovėk, ežere!

Palūkėkit, vaikai!

Reikia pažiūrėt

Šermukšnio raudono!

Žiema Snaigyno ežere

Kai jendreles pjauni –

Ežeras užšalęs,

Po ledu matyti

Būna vėžio būstas.

Vėželio tvirtovė

Po akmenėliais,

Iš urvelio kyšo

Žnyplė – raudonuoja!

Tai ten vėžys miega,

Vėželis žiemoja,

Nerūpi jam žuvys

Anei vabalėliai.

Ar jauti, vėželi,

Kaip aš vaikštinėju,

Kaip jendrelę pjaunu

Ant ledo stiklelio?

Jendrės bus stogui,

Jendrės – gyvulėliams,

Čia bulvėms pridengti,

Čia žiogreliams pinti...

Ar girdi, vėželi,

Tai aš vaikštinėju,

Nėr ko man miegoti!

Žiemužė atėjo.

Kopūstų raugimas

Geltono rudens

Apvalainas kopūste,

Tai ilgai sukai

Žalią galvelę!

Glaudžiai suvijai

Skiausčius lapelius,

Laukelio gale

Save sapnuodamas.

Atėjo motulė

Aštriu peileliu

Baltam kopūstėliui

Galvelės nurėžti.

Mažas kopūstėli,

Širdies broleli,

Tai čia tu padėsi

Žalią galvelę.

Ankštoj kamarėlėj

Aštriu peiliu

Nurėš tau motulė

Vasaros šviesą.

Tiktai neliūdėk,

Reikia juk vaikams

Per ilgąją žiemą

Didžio skanėsto.

Vakaras prie televizoriaus

Labai geras daiktas

Yra televizorius,

Vos tiktai nubudęs,

Aš galiu išvysti jus,

Pasaulio vaikai!

Anas nosį krapšto,

Nesimoko rašto,

Kitas atsikėlęs –

Kaip žvėris pašėlęs!

Labai geras daiktas

Yra taip žiūrėti,

Gėles ir mėnulį,

Ir sniegą regėti.

Viską, viską, rodos,

Aš dabar matau,

Lyg pasaulio knygą

Sėdžiu ir skaitau.

Bet nereik užmiršti,

Kad tikra gėlelė

Visai kitaip auga,

Kitaip žiedą kelia.

Daugiau nežiūrėsiu, –

Pasaulį stebėsiu!

Nebent vakare,

Nebent vakare,

Kai gėlelės miega,

Kai apšviečia sniegą

Žvaigždelė žydra!

Visiems viena kregždutė

Mėlynai balta kregždutė

Iš pietų pas mus sugrįžo,

Mėlynai balta kregždutė

Dairosi nuo stogo žydro.

Mėlynai balta kregždutė

Kasa žvyrą, rausia molį,

Mėlynai balta kregždutė

Žydrumoj dangaus prapuolė.

Mėlynai balta kregždutė

Mūsų kūtėj lizdą suko,

Mėlynai balta kregždutė,

Mėlyniausio žemėj pūko,

Mėlynai balta kregždutė

Užaugino kregždelius,

Mėlynai balta kregždutė

Nardo soduos dideliuos.

Mėlynai balta kregždutė

Mūsų sodą prisimins,

Mėlynai balta kregždutė

Mūsų veidui ir akims,

Mėlynai balta kregždutė

Mūsų širdžiai ir namam,

Mėlynai balta kregždutė

Tau ir man, ir svetimam.

Baltoji varnelė

Kaimelyje prie kelio

Dabartės gyvenu,

Atlėkusi varnelė

Man moja jazminu.

Atlėkusi varnelė

Iš tolių, iš sapnų

Prie seno balto kelio

Man moja jazminu.

Lekiojanti varnele,

Kaip gera, kad regiu!

Esi maža mergelė

Žydrai juodų akių.

Aš tavo mažas brolis,

Aš tėvas tau esu,

Aš, niekad nebylojęs

Tokiu tyliu balsu.

Lekiojanti varnele,

Tu baugštytis imi,

Dagiai aplinkui želia,

Žaliai bylodami.

Balta, baugšti varnele,

Esi mana sesuo,

Aš tavo brolis žalias,

Aš tėvas tau esu.

Vakaro prašymas

Koks vakaras ilgas!

Kaip širdį man gelia!

Nuskinki jazminą,

Baltoji varnele!

Nuskink man jazmino

Balčiausių žiedų,

Sakyk man, kad žemėj

Tavęs nerandu.

Koks vakaras ilgas!

Tokio nemačiau!

Nuskink man, varnele,

Jazminą greičiau!

Nuskink man žiedelį

Iš pat pažemės,

Nuskink, savo lūpom

Lapus pažymėk.

Koks vakaras ilgas!

Baltoji varnele,

Nuskink man jazminą,

Ne baltą, tai žalią.

Nuskink man jazminą!

Neskinki, nereik...

Baltoji varnele,

Atskrisk ar ateik.

Maža mergaitė ir baltoji varnelė

Maža mergaitė

Labai sunkiai sirgo,

Lovoje gulėti

Jai labai prailgo.

Ir susapnavo

Maža mergelė:

Už jūrų marių

Stovi trobelė.

Toje trobelėj –

Balta varnelė

Dieną ir naktį

Linksmai skraidinėja.

Linksmai skraidinėja,

Jendreles skabo...

Atskrisk, varnele,

Atskrisk, baltoji!

Skrendu jau, skrendu! –

Sparneliais moja.

Atskrido varnelė prie lovelės krašto,

Keliasi mergaitė, pinasi kasas,

Braido po sidabro spindinčias rasas.

Baltoji varnelė Vilniuje

Lekioja varnelė

Viršum troleibuso...

O kiek čia skraidysi,

O kiek dar čia būsi?

Baltoji varnele,

Iš kur atskridai,

Sakyk, kaip mane

Šiam mieste suradai?

O kur tu nulėksi,

O kur tu nakvosi?

Labai pasiilgau

Dainelės tavosios.

– Vaikeli, vaikeli,

Kaip sekasi tau?

Miške, prie upelio

Tavęs nematau.

Nematau aš tavęs,

Kai rugeliai pabąla,

Nematau aš tavęs

Nei kai sninga, nei šąla...

– Varnele, varnele,

Esu aš čionai!

Ak, kokie man gražūs

Tavieji sparnai!

Ateina vasarėlė,

Mes būsim kartu

Prie pušynėlio

Gelsvų žiedų.

Vaikai kamuoja varnelę

Du vaikai, pikti plėšikai,

Pagavo varnelę...

Varnužėle, varnužėle,

Kaip man širdį gelia!

Būčiau ėjęs, būčiau plaukęs

Tavęs išvaduot...

Voro tinklo ilgus plaukus

Išskleidė ruduo.

Varnužėle, varnužėle,

Kur tu nuskridai?

Aš šaukiu, o man atsako

Vien aidų aidai.

Du vaikai varnelę skriaudė,

Du pikti vaikai,

O man širdį gėlė maudė

Taip ilgai.

Virš namų, virš troleibusų,

Virš stulpų, laidų...

Ak varnele, kur bebūtum,

Atsišauk! Skrendu...

Motulės daina

Šią vasarą,

Per vasarėlę

Mano širdelė

Skaisčiai spindėjo.

Gale laukelių,

Gale sidabrinių,

Padėjau širdį

Po jievarėliu.

Gulėk, širdele,

Skaisčiai spindėdama,

O aš čia stovėsiu,

Dangun žvelgdama.

Dangun žvelgdama,

Tave atmindama,

Tai tiek buvo džiaugsmo,

O tiek ašarų.

Gailių ašarėlių,

Sidabro krislų

Sukalk man namus,

Baltas jievarėli!

PELIUKO MIKO VASARA

Žodis apie peliuką

Peliukas Mikas –

Žmogelis be vietos,

Toksai sutvėrimas,

Su kuriuo nuolat bėdos.

Anądien nemačiom

Į Nemuną nusirito,

Kol mes jo ieškojom,

Išplaukė ar išskrido

Į laukus. Ten, kur žydi

Balų lelijos...

Galite pažiūrėti,

Jei varlių nesibijot,

Jei dar tikit esant

Stebuklų. O antra –

Toje pačioj baloj

Išvysite gandrą.

Gandrą jūs knygoje

Regite kai kada...

Bet kur tasai Mikas?

Ir vėl bus bėda!

Kol mes kalbėjom

Apie šį, apie tą,

Jisai įsivėlė

Į kopūstus greta.

Ir kaipgi dabar

Atskirsi, vaikeli,

Kur jo, kur kopūsto

Baltoji galvelė?

Va, pamačiau! Peteliškę

Jau mygia...

Mielas peliukai,

Eime į šią knygą!

Laikykis, brolau, orus būki,

Rimtas.

Žinok, tavęs tyko

Galvažudžių šimtas!

Tegul užgaulioja!

Nedaug čia bėdos, –

Įveiksim. Ne šimtą,

Tai du tris šimtus...

Visuomet atsiliepki,

Kai šauksiu vardu,

Nelakstyk po gatvelę

Nušleivotu batu.

Peliuko ir jo draugų kelionė pas vaikus

Labas, labas! Kas atvyko?

Čia draugai peliuko Miko.

Labas, labas! Kas ten stovi?

Čia peliukas Mikalojus.

Labas, labas! Kas ten laužias?

Čia peliukas Mikimauzas.

Labas, labas! Kas nutiko?

Čia draugai peliuko Miko.

Labas, labas! Kas kvailioja?

Čia peliukas Mikalojus.

Labas, labas! Kas ten graužias?

Čia peliukas Mikimauzas.

Labas, labas! Kas supyko?

Čia draugai peliuko Miko.

Labas, labas! Kas ten loja?

Čia peliukas Mikalojus.

Labas, labas! Kas ten daužos?

Čia peliukas Mikimauzas.

Peliukas Mikas? Ko anksčiau nesakei?

Būtum dar šalęs už durų ilgai!

Iš kur keliauji?

Aš? Iš knygelės...

Kad ko, už durų būčiau sušalęs.

Čia aš, vyručiai, o čia – draugai.

Kodėl turėjom belst taip ilgai?

Džiaugsmui ir laimei nebuvo galo...

Sėsk, Mikalojau, prie mūsų stalo!

Peliukų mokykla

Peliukų mokykloj

Už juodų stalelių

Sėdi daug vaikelių

Su margom knygelėm.

Su margom knygelėm,

Pilnom paveikslėlių:

Du peliukai bėga,

Penkios katės vejas!

Kas per mokykla,

Kas per mokykla!

Į pelių mokyklą

Eina tie vaikai,

Kur tikroj mokykloj

Mokosi blogai.

Pelės moko peliukus

Ir išdykėlius vaikus,

Moko cypti, rėkti,

Nuo katės pabėgti.

Peliukų mokykloj –

Nauji mokslo metai,

Mieste iškabinti

Spalvoti plakatai:

DUODAM VALGYTI ŠIAUDŲ,

KAS SEKMADIENIS – GRŪDŲ,

MOKOM GRAUŽTI, RIEŠUTAUTI

ARBA KATINĄ PAGAUTI.

Gal reiks eit ir man,

Gal reiks eit ir man!

Senos mašinos

Aisčiui Savukynui

Senos mašinėlės

Man labai patinka,

Aš norėčiau būti

Joms už šeimininką.

Įrengčiau seniausių

Mašinų garažą,

Sau pasidaryčiau

Mašinėlę mažą.

Mašinėlę mažą

Rausvu stogeliu,

Su vairu, žibintais

Ir su varpeliu.

Kai aš važinėčiau,

Varpelis skambėtų,

Visi pavyduoliai

Iš baimės drebėtų.

Visi įsigeistų

Mažų mašinėlių,

Raudono stogelio

Ir skambalėlių.

Dzin, dzin! Aš sustojau.

Lai skirias minia.

Vaikeliai, ateikit

Greičiau pas mane.

Eime į garažą,

Po mašiną mažą

Rausvu stogeliu

Dovanot galiu!

Pokalbis su peliuku Miku

Mikuti, nupirk man laikraštį!

Kad aš nemoku vaikščioti...

Mikuti, tu jau tikras vyras.

Ne, aš pipiras.

Mikuti, kioskas taip arti!

Mikuti, negi negirdi?

Viską, viską aš girdžiu,

Tik nenoriu eiti.

O kodėl gi?

Kai pamato, juokiasi mergaitės.

Sako, Mikas iš knygelės

Toks bailys kaip visos pelės...

Sako, šleivakoji, kur eini?

Pirkti laikraščių? Čia juk seni,

Vakarykščiai laikraščiai, vakarykštės žinios...

Eisime abu, Mikuti,

Pirksim laikraščių naujų:

„Aidas“, „Dzūkų žinios“ ir „Malonusis kraštas“.

Pažiūrėk, Mikuti, koks stebuklas – raštas!

Kaip ir televizorius, maža mašinėlė...

Jau nėra Mikučio... Po šluota panėrė!

Po šluota, po šluota!

Regiu tiktai juodą

Uodegos galiuką...

Ak, tas mano Mikis

Be galo išdykęs!

Jau einu, seneli, tau laikraščių pirkti!..

Pamokymas, kaip taisyti laikrodžius

Norint taisyt laikrodį,

Reikia išardyti,

Pažiūrėt, kaip mažos

Rodyklėlės švyti,

Kaip sukas ratukai,

Į kurią pusę, –

Neišardęs laikrodžio,

Meistreliu nebūsi!

Norint taisyt laikrodį,

Reikia imt plaktuką,

Su plaktuku trenkti

Į rodykliukę...

Ar dar sukas

Geltonas ratukas,

Ar dar sveikas

Laikrodėlio stikliukas?

Kur tau sveikas!

Ar matai, kas dedas,

Nulėkė jam kojos,

Susiklaipė ratas.

Patarei kaip reikia!..

O kam klauseĩ , vaike?

Nieko, nieko, renkis,

Eisim į taisyklą,

Ten begalė laikrodžių

Šoka, straksi, tiksi.

Paliksim ir savo, –

Ko sunegalavo!

Kai užaugsim, pasenėsim,

Būsime meistrai tikri,

Mes į laikrodį žiūrėsim,

Meistre, taip, kaip tu žiūri:

Prikandę vieną lūpą

Ir pasiėmę lupą.

Su mažais atsuktuvėliais,

Su juodaisiais kaliošėliais

Kėdėse sėdėdami,

Viską rakinėdami!

Tai bent telefonas!

Vakar paskambinau

Tau į namus,

Tik tave, mielasai,

Ne taip lengva rasti!

Iš didžio liūdnumo

Pradėjau galvoti

Ir taip išradau

Telefoną geresnį.

Tai bent telefonas –

Galiu tau paskambint,

Kad ir kur nuklydęs,

Mikeli, bebūtum!

Tarkime, nuo kalno

Su slidėmis leidies

Arba prie mokyklos

Aitvarus sau laidai.

Svarbu panorėti,

Bent kiek, bent truputį,

Ir tu jau girdi

Mano skambutį.

Aptariam rimtai,

Ką turim sumanę,

Ar stovi gražiai

Tavo sniego senis?

Man tik neramu,

Ar senų senovėj

Kas nors telefono

Tokio neturėjęs?

O jeigu turėjo?

Tai mat jį bala!

Vis vien aš esu

Gudrus išradėjas!

Baltagūžiai kopūstai

Kaip anksti, Mikuti,

Jaunystėj pačioj

Išmokau auginti

Žydintį kopūstą!

Žydintys kopūstai –

Baltos šiaurės rožės,

Be to, galim valgyt

Kopūstėlio žiedą.

Baltąją galvelę

Reikia labai saugot,

Nes, ko gero, karvė

Gali ją sušlamšti.

Arba margas paukštis

Snapu perskels žiedą,

Ką tuomet darysim,

Daržely sustoję?

Aptversim tuos žiedus

Aukšta tvorele,

Saugosim baltus

Per vasarėlę.

Tegul tik paaugs,

Saule pasidžiaugs,

Tuomet mes abu jį

Parnešim namolia.

Pupų skynimas

Pupas reikia skinti,

Kai prinokę būna, –

Lai nė vienas pupos

Vaikas nepražūna!

Nemiegok, peliūkšti, –

Rytmetėlį ankstų

Šiaurūs vėjai laužo

Sausą pupų ankštį.

Tai ne šiaip pupa,

O pasaulio medis!

Be manęs šio daikto

Nebūtum supratęs.

Nebūtum pamatęs

Pasaulio augimo,

Žaliosios pupelės

Sėklų sudygimo.

Jos stiebas nešliaužia

Ir nesidraiko,

Stovi kaip įkaltas,

Neparemtas laikos.

Palei viešą kelią

Pupelė išaugo

Ir parėmė dangų

Viršum žydro lauko.

Pupele, pupele,

Kaip dailiai nuaugai,

Ir mane, ir Miką

Nuo lietaus apsaugai!

Kolorado kariauna

Štai ateina Koloradas,

Vabalų didysis vadas,

Tartum kokio pono

Margas jo žiponas!

Nemačiau tokio švarkelio,

Nemačiau tokio žipono,

Nemačiau dar tokio vado,

Kurs iš paskos vedas

Tiek gražių ponaičių

Margais žiponaičiais.

O ką jie čia veiks,

O ką jie darys?

Pulkim pažiūrėti

Pro visas duris.

Margi kaip velniukai

Aplink bulves suka,

Pažiūrėk, prie lapo

Prilipo, pritapo,

Prikibo – neatplėši,

Kad ir kaip norėsi!

Ką dabar jie daro?!

Vysta kaip po maro

Bulvės nuo ponaičių

Margų žiponaičių.

Pilnas mūsų sklypas

Rausvo Kolorado,

Išsigando bulvės,

Žiopčioja be žado.

Margas vabalėli,

Ko gi tu toks piktas?

Kam gi tau reikėjo

Bulveles apnikti?

Vos išskleis žiedelį –

Ir bando suglausti,

Kad tik Koloradas

Nepradėtų graužti.

Nebijokit, bulvės,

Mes surasim vaistų!

Eime, Mikalojau,

Daržo gydyt, laistyt!

Pradžiugo bulvelės,

Žali bulvienojai,

Bulvelių žiedeliai

Bemat prasižiojo.

Mėlyni, rausvi, balti

Ir raudoni, ir kiti.

Karakumų asilėlis

Karakumų asilėlis,

Ankstų rytą atsikėlęs,

Mėlynai šokavo,

Daineles dainavo.

O kodėl jis mėlynas?

Kad saulelė vėlinas.

O kodėl šokavo?

Daineles dainavo.

Karakumuose buvau,

Balto smėlio ragavau,

Tai visai man neskanu,

Jau geriau iš mėlynų,

Iš marelių mėlynų

Gerti vandenio einu.

Karakumų asilėlis

Niekaip neatstoja,

Niekaip neatstoja,

Daineles dainuoja.

Jo dainelė paprasta,

Nežinau, ar moki tą? –

Kara-kara-kara-kumai,

Asilėlio mėlynumai...

O kodėl jis mėlynas?

Kad saulelė vėlinas.

Asilėlis parlydėjo

Mus į tėviškės namus,

Niekuomet jau neužmiršim

Karakumų dykumos.

Ką rinkti karalium

Jei reikėtų rinkti

Paukščių karalių,

Už kurį, Mikuti,

Mudu balsuotum?

Jei už vieversėlį,

Tai – per aukštas kuodas,

Jeigu už varnėną? –

Šitas labai juodas.

Aišku, už erelį

Mudu nebalsuosim.

Prie tokio karaliaus

Neiškiši nosies.

Žvirblis – per daug čirškia,

Karvelis – burkuoja,

Vanagas anądien

Griebė man už kojos.

Rinkim karalienę!

Šarką? Ta – vagilė...

Gegužė pabėgo

Į giružę gilią!

Kiaušinius padėjo,

Pati neperėjo,

Reik kitiems auginti

Ir nuo priešų ginti.

Tai tau karalienė!

Gal išrinkim vištą,

Kur po kiemą staipos?

Iš tokios valdovės

Kas tik nori šaipos!

Grįžkim prie karaliaus.

Gaidys pentinuotas?

Žąsinėlis baltas,

Baltas baltiniuotas?

O sykį pabandėm

Būti be karalių,

Ir kiekvienas vertės,

Kaip moka ir gali!

Žodžių apsauga

Kaip žmones, vaikeli,

Žodžius turim saugot,

Be vienos raidelės

Gali griūt pasaulis.

Imkim kad ir A.

Kaip ji pastatyta!

Patrauk pagalėlį

Šitą arba kitą,

Ir subirs raidelė,

Ir pravirks be kojos,

Pažiūrėk, kaip K

Rankele tau moja!

Ir B atpūškuoja

Išpūtus pilvelį,

Prisismaližiavo –

Vos paeiti gali!

Raidės susistato

Iš pagaliukų,

Iš taškų, kablelių,

Mažų rutuliukų,

Kaip vynuogių kekės

Visaip išraitytos...

Žody kaip daržely

Ganos uždarytas

Mažas gyvulėlis,

Skrajoja paukštelis,

Ten žiemužės šėkas,

Vasaros sniegelis...

Palikim ramybėj,

Mikuti, raides,

Bet kaip nepalietus

Žodžiai susidės?

Išmoksim rašyti,

Patys sustatyti.

Čia A, čia kita,

Gulsčia, apversta.

Šitos lai sau stovi,

Anos tegu guli,

Svarbu, kad išlaiko

Pasaulį didžiulį!

Kiek daug paslapties

Vienoje raidelėj,

Tavo pavardėj

Arba vardely!

Vėžys, kuris mokėjo prašyti

Vėžys žuvelių prašė,

Net laišką joms parašė:

„Gyvenkime iš vieno

Ir dirbkime kartu.

Jūs, mielosios žuvelės,

Sau plaukiokit lig valios,

Tiktai rytoj lig ryto

Pasiūkit man batus!“

Batus žuvelės siuvo,

Joms baisiai gera buvo, –

Nuo šios dienos vėželis

Daugiau žuvų neskriaus.

Praėjo kelios dienos,

Ir vėl žuvelę vieną

Keli vėžiai gabena

Vėželiui į nasrus!

Vėžys laiškelį rašė

Ir dailiai atsiprašė:

„Daugiau, žuvelės mielos,

Jau šito nebebus.

Jūs, mielosios žuvelės,

Sau plaukiokit lig valios,

Tiktai dabar lig ryto

Iškuopkit man kampus.“

Žuvelės net suplukę

Išvalė vėžiui ūkį,

O kolei jos taip triūsė –

Ir vėl vienos nėra!

Pulkai žuvelių verkė,

Net saulė užsimerkė,

O vėžiui irgi rieda

A-ašara tyra.

„Žuvelių aš neskriausiu,

Geriau einu pasnausiu,

O jūs man per tą laiką

Medžiokit museles.“

Vėl ešeriai ir kuojos

Pamiklino sau kojas,

Tinklų primezgę, gaudė

Jam mašalų šimtus.

Ne vieną vorą, musę

Atitempė uždusę,

Bet rytą, saulei tekant,

Ir vėl žuvų mažiau!

Vėželis snaudžia, laižos,

Galvoja: „Kvaišos, kvaišos,

Kiek daug dalykų žemėj,

Kurių dar neprašiau!“

Paršiukas be sparnų

Aš mąsčiau, galvojau daug dienų:

O kodėl paršiukas be sparnų?

Tik pažvelkit – turi juk sparnus

Dažnas žemės vabalas šaunus;

Turi sparną musė, skruzdėlė,

Turi sparną marių vėgėlė,

Turi sparną-žiedlapį gėlė,

O paršiukas – vaikšto be sparnų.

Boružėlė miklina sparnus,

Turi sakalas – labai senus,

Net šikšnosparnis – pusiau pelė...

Turi daug kas juos, galų gale.

Turi medis šlamančius lapus,

Turi dangūs veriančius žaibus,

O paršiukas vaikšto be sparnų.

Dieve, žemę kūrei tiek dienų,

O paršiukui nedavei sparnų.

Turi juos lėktuvai – išdidžiai

Po padangę nardo kaip gaidžiai,

Turi juos raketos ir laivai,

Bitėms – jie išmarginti gelsvai,

O paršiukas – vaikšto be sparnų.

Ši erdvė, žinau, pilna šviesos,

Bet kiek daug joj, Dieve, netiesos,

Kiek sparnuotų netikrais sparnais

Moja tartum valkatos skvernais,

Kiek besparnių, kylančių aukštyn,

Kiek sparnuotų, krintančių žemyn...

Man negaila tų sparnų senų,

Man paršiuko gaila – be sparnų...

Ėriukas Kaukaze

Per visą Kaukazą

Teka sraunios upės,

Ten yra ėriukas,

Kailin įsisupęs.

Tvarinėlis mažas,

Kvailas, nekaltas,

O aplinkui brėžias

Kalnų ratas baltas.

Sunku tam ėriukui

Kalnuose gyventi,

Bent kokį tvartelį

Būtų kas surentęs!

Viršum jo erelis

Nepaliauja skraidęs,

Vakar vilko staugsmas

Begeriant pabaidė.

Mažą ėriukėlį

Visi nori skriausti,

Ar galim, vaikeli,

Mudu jį užjausti?

Užjauskim, užjauskim

Mažą ėriukėlį, –

Žiūrėk, kiek žolelių

Prie upės prižėlę!

Užtverkim ganyklą,

Įsteikim mokyklą,

Pasikvietę vilką,

Braukim kailį pilką...

Bus gražus Kaukazas,

Mikalojau mažas!

Sakmė apie ungurį

Mikai, ar teko

Gaudyt unguraitį?

Nematei? Žaliuodamas

Gelmėj susiraitė.

Tenai jis gyvena

Marelių gelmėj,

Tamsiuos jūrų rūmuos,

Šviesioj priemenėj.

Tamsus jo rūmelis,

Žalia priemenė,

Aplink vabalėlių

Plati giminė.

Juos gaudo kas dieną

Žali unguriai,

Vabzdelį kiekvieną

Pažįsta gerai.

Aš irgi juos gaudžiau,

Broleli smagus,

Aplinkui toks mėlynas

Marių dangus.

Aplinkui tiek smėlio,

Jūrelė žalia

Ir tas ungurėlis

Žalia galvele.

Jis primena žaltį,

Pasaulį, namus,

Jis šliaužo po gelmę

Gražus ir ramus.

Šviesus unguraiti,

Tau marių gelmė,

Tau žvaigždės ir šaltis,

Tau mūsų giesmė.

Eilėraštis apie driežą

Kai mažas buvau,

Gaudžiau vėgėlėlę,

Bet ta vėgėlėlė

Sparnelius pakėlė!

Kai mažas buvau,

Aš gaudžiau žvirblelį

Žiemos pabaigoj,

Kai kojeles gelia.

Pildavau žvirbleliams

Kviečio grūdelių,

Vasarai atėjus,

Ieškojau varnelių.

Juodųjų varnelių,

Varnelių vaikelių,

Jos alksniuose peri,

Juodai skraidinėja.

Vaikiau kiškelius

Ir kurapkėles,

Driežą akmenyne,

Pilkas drieželes.

Šiemet parvažiavęs,

Pabaidžiau drieželį

Ir norėjau klausti –

Ar turi senelį?

Kur tavo senelis?

Ar daug turi brolių?

Kurie dar gyvi,

O kurie prapuolę?

Ak! Pilkas drieželis

Smėly vinguriavo

Ir nešėsi, nešėsi

Paslaptis savo.

Varnelę reikia mylėti

Padainuok apie baltą varnelę,

Apie pūgą man padainuok...

Jau ruduo, jau man sąnarius gelia,

Jau ruduo, jau vėlyvas ruduo.

Chrizantemos jau nužydėjo,

Aš, vaikeli, gėlių neturiu,

Aš klausausi tik vėjo, vien vėjo

Ir aidų, ir aidų – vyturių.

Aš klausausi mažų vyturėlių,

Tų, kur vasarą pynės aidais,

Jūrų smėlio, geltonojo smėlio.

Iš marelių sidabro veidais

Ten žuvelės linksmai šmižinėjo,

Ten jų smėlis, vanduo ir vanduo...

Aš klausausi šio rudenio vėjo

Ir, varnele, tavęs nerandu.

Aš esu šio pasaulio senelis,

Tėvas tavo ir marių žuvies,

Aš jau senas, man sąnarius gelia,

Tu jūrelėj žydroj gaivinies.

Palieku tau pasaulį, jūrelę,

Palieku tau žuvis ir gėles,

Palieku tau balčiausią varnelę, –

Nenuskriausk, neapgauk ir mylėk.

Dovana Mikui – gimtinės mėnulis

Tėviškės žemė!

Viršuj – mėnesėlis

Plasta, balčiausią

Sparną iškėlęs.

Pats gražiausias būna,

Kai išnoksta miežiai,

Po juos vabalai

Linksmai šmižinėja.

Vieni šmižinėja,

O kiti jau skraido,

Žvelgia į mėnulį

Balčiausio veido.

Mėnuo – gražiausia

Pasaulio gėlė,

O už jo – planetos

Blykčioja gale

Didelio pasaulio,

Kurio mes nematom...

Į padangę kildavo

Aerostatai,

Norėjo pasiekti

Mėnulį, Venerą,

O senolis arė,

Pasikinkęs bėrą

Bėrą žirgužėlį...

Ten žolelės keistos –

Veneroj, Mėnuly –

Vienos stačios auga,

O kitos – sugulę.

Mėnuo – mūsų žemės

Šviesus palydovas,

Medžių ir daržovių,

Ir žmonių valdovas.

Sumigdo vaikus,

Kai noksta mieželiai,

O kiek būna džiaugsmo

Pievų griežlelei!

Ir numiręs pamena –

Gieda prie Šventosios,

Mėnesėliui tekant

Kraštuose gimtuosiuos!

Tu toksai raudonas

Virš nokstančių kriaušių,

Mėnuo, mėnesėli,

Tu visų gražiausias.

Tu pilnas šviesybės,

Girių galybės,

Duok mūsų žemei

Augalo stiprybės!

Mėnuo, mėnulaiti

Pasaulio gale,

Tu visų skaisčiausia

Padangių galia!